ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/143/20  Номер провадження 33/814/231/20	Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О. В.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

Категорія: ч.1 ст.130 КпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
з участю порушника  ОСОБА_1 ,
захисника Шевчика О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою порушника ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтава від 31 січня 2020 року, 
                                
ВСТАНОВИВ:
       
Цією постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, приватний підприємець,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення – штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420, 40 грн.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що він 12 січня 2020 року близько 03 години керував автомобілем Nissan Rogue, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Сінній, 2, в м. Полтава з явними ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився в присутності двох свідків від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки автомобілем керував не він, а ОСОБА_2 .
Зазначає про порушення суддею місцевого суду права користуватися юридичною допомогою адвоката та на розгляд справи про адміністративне правопорушення в його присутності. 
Вказує, що суддею не з`ясовано належним чином всі обставини справи, не допитано свідків, не взято до уваги відеозапис події.
Заслухавши думку порушника та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, допитавши свідків  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи,  переглянувши відеозапис події, приходжу до такого.
Право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, брати участь в судовому розгляді справи та користуватися юридичною допомогою адвоката забезпечене судом апеляційної інстанції.
Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.
В засіданні апеляційного суду  ОСОБА_1  не заперечував обставин, за яких відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, пояснив, що перед поїздкою вживав алкогольні напої в кафе у компанії свідків  ОСОБА_5 та  ОСОБА_2 , але стверджував, що знаходився на задньому пасажирському сидінні свого автомобіля, яким керував свідок ОСОБА_2 . 
Таку версію порушника підтвердили під час допиту в апеляційному суді свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
Проте, такі показання порушника та свідків є суперечливими, нелогічними та непослідовними і спростовуються дослідженими апеляційним судом доказами.
В засіданні апеляційного суду  ОСОБА_2  не заперечував обставин спільного вживання алкогольних напоїв з  ОСОБА_1  і ОСОБА_5  12 січня 2020 року, та пояснив, що ніколи не отримував посвідчення водія і не має власного автомобіля. 
Водночас, ОСОБА_2 не зміг дати логічну відповідь на питання, чому саме йому, адже він також вживав алкоголь, з огляду на відсутність досвіду керування транспортним засобом, довірили бути водієм чужого щойно придбаного автомобіля.
При цьому, ні свідок ОСОБА_2 , ні свідок ОСОБА_5 , ні порушник ОСОБА_1 також не змогли пояснити, чому на місці зупинки транспортного засобу, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, вони нікому не повідомляли, що саме ОСОБА_2 був водієм. 
В свою чергу, свідок  ОСОБА_4 – поліцейський, який керував патрульним автомобілем, підтвердив, що автомобіль Nissan Rogue, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху і до зупинки постійно був у його полі зору і саме ОСОБА_1 був за кермом. 
Такі показання свідка ОСОБА_4 підтверджуються даними відеозапису події і узгоджуються з показаннями поліцейського ОСОБА_3 .
Хоча свідок ОСОБА_3 , який складав протокол, пояснив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вже стояли біля автомобіля, коли він до нього підійшов, проте підтвердив, що свідок ОСОБА_4 зі свого місця мав можливість бачити, що відбувається на місці події, і саме  ОСОБА_1 надав відповідні документи на його ( ОСОБА_3 ) вимогу.
За таких обставин вважаю, що показання свідків  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не можуть бути доказом невинуватості ОСОБА_1 , а версія порушника про те, що він був пасажиром автомобіля не знайшла свого підтвердження і є лише способом уникнути відповідальності.
Приписами п.2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.
Жодних об`єктивних даних про наявність підстав, які б свідчили про упередженість поліцейських при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 чи про недопустимість цього протоколу як доказу, матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.
Враховуючи викладене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України. 
Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.
Доводи захисника про необхідність закриття провадження у справі з огляду на набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» є непереконливими.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КпАП України, які було вчинено до 01 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст.247 КпАП України, в даному випадку відсутня, оскільки згідно з цим пунктом провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. 
Тобто, в цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КпАП України юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені з цієї статті Кодексу, була не скасована, а навпаки посилена.
У свою чергу, стаття 8 КпАП України передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Виходячи із зазначених положень вказані особи не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. 
Тому відсутні підстави для закриття провадження у справі з огляду на набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді не встановлено. 
Отже, апеляційна скарга порушника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Київського районного суду м. Полтава від 31 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу- без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду                                    Костенко В.Г.