ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/347/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Гарань С.М.
                                                                                                                          Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                         Шурка О.І.,
суддів                                                  Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
при секретарі                                         Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:  визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по теперішній час, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;  зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2013 року по теперішній час, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю десять днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року повернуто позовну заяву, згідно п. 1 ч. 4 ст.169 КАС України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу  суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо необхідності повернення позовної заяви, так як позивача належним чином не сповіщено про залишення без руху його позовної заяви, а як наслідок він не міг усунути недоліки своєї позовної заяви у встановлені строки.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції зазначено, що недоліки позовної заяви визначені ухвалою судді від 03 лютого 2020 року, у встановлені строки позивачем не усунуті, а тому судом першої інстанції зроблено висновок про повернення позовної заяви, з яким не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно п. 1 ч. 4 вказаної статті, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частиною 7 вказаної статті встановлено, що ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.
Згідно ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч. 1 ст. 131 КАС України, учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Колегією суддів встановлено, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та надано йому 10-денний строк, з моменту отримання копії ухвали, на усунення недоліків позовної заяви.
У даному випадку, копію зазначеної ухвали 03 лютого 2020 року направлено позивачу поштою на зазначену ним у позовній заяві адресу, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому, направлений судом лист повернуто 16 березня 2020 року на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», внаслідок чого судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивача належним чином сповіщено про залишення його позовної заяви без руху.
В свою чергу, позивачем у межах встановленого 10-денного строку не усунуто недоліків позовної заяви, а тому судом першої інстанції зроблено висновок про повернення його позовної заяви.
Проте, колегія суддів вважає передчасними зазначені висновки суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, вищевикладеними положеннями ч. 6 ст. 251 КАС України не передбачено можливості встановлювати днем вручення судового рішення - день повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».
При цьому, така відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний лист.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в позовній заяві позивач, крім поштової адреси, зазначив номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), проте суд першої інстанції, отримавши повернуте поштове відправлення), не сповістив позивача за допомогою інших засобів зв`язку про залишення його апеляційної скарги без руху, в порядку, визначеному статтею 129 КАС України.
В даному випадку, необхідність сповіщення учасників справи про залишення без руху їхніх позовних заяв та апеляційних скарг усіма наявними засобами зв`язку неодноразово зазначалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12 серпня 2019 року (справа № 1340/5463/18), у постанові від 30 вересня 2019 року (справа № 1740/1950/18), у постанові від 30 березня 2020 року (справа № 240/2765/19).
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформовану в рішенні від 08 листопада 2018 року, у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також зважаючи на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, вказане призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року – скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М.

          Ганечко О.М.