П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3362/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Сало П.І. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
24 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Смілянця Е. С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Ткач В.В.,
позивача -   ОСОБА_1 ,
представника позивача - Горбатюка В.В.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними, 
В С Т А Н О В И В :
18.10.2019 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява засудженого ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка О.О., оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Ю.А. та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського О.І., у якій позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідачів, які полягають у фабрикуванні матеріалів дисциплінарного провадження щодо позивача та накладенні на нього стягнення у виді поміщення в карцер.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час відбування покарання в Державній установі "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" (далі - Ладижинська ВК № 39), в лютому 2017 року через незаконні дії відповідачів, за відсутності складу дисциплінарного проступку, позивача було поміщено до карцеру строком на 15 діб згідно з постановою начальника установи від 15.02.2017. Водночас позивач зазначав, що неправомірність дій відповідачів підтверджується вказівкою Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області з вимогою негайного звільнення позивача, а також відповідями цієї прокуратури на звернення позивача. Відтак позивач вважав, що внаслідок дій відповідачів було порушено його законні права та інтереси, а тому за їх захистом позивач звертається до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 20 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними відмовлено повністю.
Не погодившись з ухваленим такого судового рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вказує що вказане рішення є незаконним. Тому просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що йому не забезпечили можливості скористатися правовою допомогою. Зазначає, що суд першої інстанції помилково посилається на його пояснення, оскільки в них він зазначив про відсутність скарг під час його перебування у карцері, а у протоколі виконання Європейської конвенції про запобігання катуванням перед поміщенням його до карцеру вказав, що потребує правової допомоги, яку йому не було надано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2017 року позивач відбував покарання в Ладижинській ВК № 39. 08.02.2017, під час проведення працівниками адміністрації установи вибіркового обшуку в камері № 17 СМРБ, в кишені штанів засудженого ОСОБА_1 було виявлено та вилучено заборонений для користування мобільний телефон "Nokia" з сім-картою мобільного оператора "Київстар".
За вказаним фактом проведено перевірку, в ході якої отримано пояснення від засудженого ОСОБА_1 , а також свідків події, зібрано інші письмові матеріали.
14.02.2017 оперуповноваженим ОВ Ладижинської ВК № 39 Бурмехою О.М. складено висновок за результатами зазначеної перевірки, який затверджено начальником Ладижинської ВК № 39 Копитком С.М. Згідно з висновком факт вилучення у засудженого ОСОБА_1 заборонених предметів підтверджується зібраними матеріалами. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення вимог п.7 ст.102 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) та пункту 3 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014. Відтак запропоновано притягнути засудженого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи.
Постановою начальника Ладижинської ВК № 39 від 15.02.2017 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення у виді поміщення в карцер установи строком на 15 днів. Того ж дня постанова оголошена засудженому ОСОБА_1 . Крім того, під підпис останньому роз`яснено порядок оскарження дисциплінарного стягнення відповідно до ч.13 ст.134 КВК України та можливість повідомити про накладене стягнення близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи (ч.15 ст.134 КВК України).
15.02.2017 комісією Ладижинської ВК № 39 щодо розгляду застосування заходів дисциплінарного впливу до засуджених у вигляді поміщення в карцер надано згоду на поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер установи. Відтак 15.02.2017 о 14.50 год засудженого ОСОБА_1 поміщено в карцер.
На виконання вимог наказу Генерального прокурора України від 20 квітня 2016 року №161 "Про організацію діяльності прокурорів з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян", Ладижинським відділом Бершадської місцевої прокуратури 21.02.2017 проведено перевірку додержання вимог законодавства при поміщенні засудженого ОСОБА_1 до карцеру в Ладижинській ВК № 39.
В ході проведеної перевірки встановлено обґрунтовані сумніви проведеного обшуку 08.02.2017 в камері № 17 СМРБ, під час якого у засудженого ОСОБА_1 було вилучено мобільний телефон з сім-картою та неповноту проведеної перевірки за цим фактом, що вказує на необґрунтованість постанови про поміщення засудженого в карцер установи 15.02.2017.
У зв`язку з цим керівником Бершадської місцевої прокуратури 21.02.2017 відповідно до ст.26 Закону України "Про прокуратуру" начальнику Ладижинської ВК № 39 внесено вказівку з вимогою негайного звільнення засудженого ОСОБА_1 з карцеру установи.
На виконання зазначеної вказівки о 17.30 год 21.02.2017 засудженого ОСОБА_1 було звільнено з карцеру, негайно після отримання вказівки прокурора.
Позивач зазначає, що через незаконні дії відповідачів, які полягають у фабрикуванні матеріалів дисциплінарного провадження та накладенні стягнення у виді поміщення у карцер, було порушено його права та інтереси, за захистом яких позивач звертається до адміністративного суду.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Положеннями ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Згідно ст.3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Відповідно до ч.2 ст.7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.9 КВК України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації. Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
У відповідності до ч.3 ст.107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
На час виникнення спірних правовідносин Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулювалися Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 №2186/5 (далі - Правила). Такі правила втратили чинність 14.09.2018 на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2822/5 від 28.08.2018.
Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (пункт 1 Правил).
Згідно пункту 3 розділу III Правил придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 6). Зокрема, до таких предметів належать радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо).
Режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч.1 ст.102 КВК України).
В силу приписів ч.2 ст.9 КВК України невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Так, згідно із ч.1 ст.132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Водночас дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою (ч.1 ст.131-1 КВК України).
Згідно із пунктом 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоров`я начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.
Частинами 1, 8, 16 ст.134 КВК України передбачено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.
Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.
Адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.
Згідно з ч.1 ст.135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.
При цьому, ч.ч.5-7 наведеної статті забезпечено особі, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.
Судом встановлено, що за результатами проведеної перевірки за фактом виявлення та вилучення 08.02.2017 у засудженого ОСОБА_1 мобільного телефону з сім-картою, уповноваженими службовими особами Ладижинської ВК № 39 встановлено наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, який виразився у зберіганні та використанні засудженим заборонених речей, що є порушенням вимог ч.3 ст.107 КВК України та пункту 3 розділу III Правил.   
Відтак постановою начальника виправної установи від 15.02.2017 до позивача застосовано захід стягнення у виді поміщення в карцер установи строком на 15 днів.
При цьому позивачу під підпис роз`яснено порядок оскарження такого рішення, а також можливість повідомити про таке рішення близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права.    
Суд першої інстанції вказував, що позивач своїм право на оскарження вказаної постанови не скористався, так само як і не просив про надання правової допомоги у зв`язку з накладенням на нього вказаного дисциплінарного стягнення.
Окрім цього, до суду апеляційної інстанції апелянтом не було надано доказів, що він звертався до Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39) з заявою (клопотанням) про отриманням правової допомоги у суб`єктів надання такої допомоги.
Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності порушеного права позивача на правову допомогу під час розгляду питання про доцільність накладення на нього стягнення, оскільки позивач із заявою до центру надання безоплатної вторинної правової допомоги не звертався.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  28 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Смілянець Е. С.