П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3253/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
03 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправною відмову у призначенні, здійсненні нарахування та виплаті йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зобов`язати відповідача зарахувати до його загального та спеціального стажу періоди роботи, що дають право на пільгову пенсію за віком, призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 06 травня 2019 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць та поклавши обов`язок на ГУ ПФ в Хмельницькій області подати суду протягом місячного терміну звіт про виконання рішення суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.07.2019 року  № 9, в частині відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу, який дає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періодів роботи: з 01.02.1997 року по 28.02.1997 року, з 01.05.1997 року по 30.06.1997 року, з 01.10.1998 року по 31.12.1998 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоди роботи:
- учня формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 02.07.1990 року по 06.08.1990 року;
- формувальника заливальника ливарного цеху за період роботи з 07.08.1990 року по 16.07.1991 року;
- учня вагранника ливарного цеху за період роботи з 17.07.1991 року по 30.07.1991 року;
- вагранника за період роботи з 31.07.1991 року по 09.10.2001 року ливарного цеху Полонського ремонтно-транспортного підприємства, ВАТ "Ремонтно - транспортне підприємство".
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.08.2019 року  № 62 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити   ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 06.05.2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
13.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №560/3253/19, зазначивши, що суд не прийняв рішення щодо частини позовних вимог, а саме здійснення нарахування та виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. 
Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №560/3253/19 задоволено.
Абзац 5 резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №560/3253/19 викладено у наступній редакції: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 06 травня 2019 року.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки, на його переконання, на разі відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки позовна вимога про здійснення нарахування й виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 є передчасною, а спір щодо виплати такої пенсії відсутній.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.  304 КАС України.
До початку судового засіданні від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.
В силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Тож, враховуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів та факт відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі, суд дійшов висновку про можливість здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час ухвалення рішення від 25.11.2019 у справі №560/3253/19 судом були встановлені всі фактичні обставини справи та досліджені докази на підтвердження позовних вимог щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, проте, стосовно однієї із позовних вимог, яка в призмі встановлених обставин є такою, що потребує задоволення, помилково не ухвалено судове рішення. 
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 252 КАС України суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Так, з матеріалів справи слідує, що надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, суд першої інстанції, в призмі приписів ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов висновку, що ухвалення судового рішення без зобов`язання в такому рішенні відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії не свідчить про вжиття судом ефективних заходів для відновлення та захисту порушених прав позивача, не вказує на дотримання судом гарантій на те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені.
Колегія суддів погоджується з вказаною позицією суду першої інстанції та враховує, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Тож, враховуючи факт визнання судом першої інстанції права позивача на призначення пільгової пенсії, судова колегія відзначає, що ухвалення судового рішення без подальшого зобов`язання пенсійного органу в такому рішенні здійснити нарахування та виплату пенсії не свідчить про вжиття судом ефективних заходів для відновлення та захисту порушених прав позивача, не вказує на дотримання судом гарантій на те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, будуть відновлені.
При цьому, судова колегія критично оцінює доводи апелянта про передчасність зазначених позовних вимог, оскільки в даному випадку судом першої інстанції закріплено ефективний алгоритм дій суб`єкта владних повноважень, який повинен мати місце після призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 06.05.2019, та обов`язок вчинити який визначений судовим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №560/3253/19, а також є належним способом захисту позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при винесенні судом першої інстанції додаткового рішення в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.