ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 809/164/17
адміністративне провадження № К/9901/17437/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю., Стеценко С.Г.
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №809/164/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Торговиця" до Управління Державної служби України з питань праці в Івано-Франківській області  про визнання протиправною та скасування постанови, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торговиця»  
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017, ухвалену судом у складі судді Остап`юк С.В.
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017, постановлену судом у складі колегії суддів: головуючого судді - Онишкевича Т.В., суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П.,-
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1. 20.01.2017 ТОВ «Торговий дім «Торговиця» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Управління Державної служби України з питань праці в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 22.12.2016 №09-01-021/365.
2. Позовна заява обґрунтована незгодою позивача з накладенням штрафу на підставі статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), зважаючи на те, що між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 мали місце цивільно-правові відносини, на які норми трудового законодавства не поширювались. Так, позивач стверджував, що ОСОБА_1 не приймалась на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; на неї не поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку; відносини з цим працівником не мали характеру трудових відносин; цивільно-правовий договір про виконання робіт (надання послуг) на час перевірки був чинним.
3. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Торговий дім «Торговиця». 
4. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач 27.10.2017 звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами  першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
5. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01.11.2017 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2017 задоволено клопотання ТОВ «Торговий дім «Торговиця» та зупинено виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 до закінчення касаційного провадження.
5. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
6. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
7. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України)
8. Протоколом розподілу справи від 07.02.2018 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Бевзенко В.М. - головуючий суддя, судді: Шарапа В.М., Данилевич Н.А.
9. Ухвалою Верховного суду від 26.11.2018 задоволено заяви суддів Бевзенка В.М. Шарапи В.М., Данилевич Н.А. про самовідвід та відведено вказаних суддів від розгляду даної касаційної скарги у зв`язку з порушенням порядку визначення суддів для розгляду справи, встановленого статтею 31 КАС України.
10. Розпорядженням начальника управління забезпечення автоматичного документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду  від 27.11.2018 №1157/0/78-18 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями у зв`язку з  постановленням Верховним Судом 26.11.2018 ухвали про відведення суддів Бевзенка В.М. Шарапи В.М., Данилевич Н.А. від розгляду матеріалів даної касаційної скарги.
11. Протоколом розподілу справи від 27.11.2018 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Гімон М.М. - головуючий суддя, судді: Анцупова Т.О.,                    Кравчук В.М.
12. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 №728/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді-доповідача                  Гімона М.М. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №14), що унеможливило його участь у розгляді даної справи.
13. Протоколом розподілу справи від 13.06.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Бучик А.Ю., Стеценко С.Г.
14. Ухвалою судді Верховного Суду від 18.06.2019 прийнято зазначену касаційну скаргу до провадження.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. 14.10.2016 між позивачем та ОСОБА_1 укладено цивільно - правовий договір, за умовами якого замовник доручає, в виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи (надати послуги): проведення розрахункових операцій, видача чеків покупцям, у строк з 14.10.2016 по 14.11.2016. Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві  винагороду у розмірі 1500,00 грн за домовленістю, за 10 робочих днів.
На підставі наказу від 30.11.2016 №1222-Д та направлення від 30.11.2016                   №15-10/6451, у період з 30.11.2016 по 05.12.2016, відповідачем проведено позапланову перевірку ТОВ «Торговий дім «Торговиця» щодо додержання законодавства про працю, за результатами якої складено акт від 05.12.2016 №09-01-0101/646, яким, серед іншого, встановлено порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України, у частині допуску до роботи працівника ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу. 
Крім цього, за результатами перевірки відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.12.2016 №09-01-0101/546 відносно директора ТОВ «Торговий дім «Торговиця» ОСОБА_2 щодо вчинення триваючого адміністративного правопорушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено частиною третьою статті 41 КЗпП України.
05.12.2016 відповідачем винесено припис №09-01-0101/646/548 про усунення встановлених перевіркою порушень у строк до 05.01.2017 та дотримання вимог статті 11, частин першої та третьої статті 24, частини першої статті 53, статті 107, частин першої, другої та четвертої статті 115, частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України, частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці», пункту 5.5 глави 2 Інструкції за №58 «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах», статті 21 Закону України «Про відпустки» та статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
22.12.2016 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу №09-01-021/365, якою, у відповідності до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, за порушення позивачем вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, застосовано до ТОВ «Торговий дім «Торговиця» штраф в розмірі 48  000,00 грн.
Не погоджуючись з постановою про накладення фінансової санкції позивач звернувся з даним позовом до суду.
ІІІ. ВИСНОВКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА ДРУГОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що правовідносини між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 (сторонами цивільно-правового договору) носять ознаки характерні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору, перешкоджають реалізації працівником права на працю гарантованого Конституцією України та статтею 2 КЗпП України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки.
Як наслідок цивільно-правовий договір між позивачем та ОСОБА_1 є таким, що містить вказані вище ознаки трудового договору, який позивачем не оформлений у спосіб, встановлений трудовим законодавством, що свідчить про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
17. Касаційна скарга мотивована, зокрема, незгодою позивача з застосуванням до нього фінансових санкцій, зважаючи на відсутність, з його боку, порушень вимог трудового законодавства у частині неналежного оформлення трудових відносин з фізичною особою ОСОБА_1 , оскільки, на переконання позивача, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що між позивачем та ОСОБА_1 виникли трудові правовідносини, зважаючи на зміст укладеного цивільно-правового договору від 14.10.2016.
Також, посилається на те, що відповідно до статей   21,  24 КЗпП України, трудові відносини виникають тільки внаслідок укладення трудового договору.
На думку позивача, ТОВ «Торговий дім «Торговиця» не є суб`єктом, який має суб`єктивний обов`язок щодо укладення трудового договору з контрагентом                     ОСОБА_1 , оскільки правовідносини, що склалися між   позивачем та ОСОБА_1 є цивільно-правовими, і тому не регулюються трудовим законодавством. 
Крім того, позивач не погоджується з розміром застосованих штрафних санкцій у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 1  600,00 грн, встановленої станом на 01.12.2016.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.
19. Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
20. Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці визначена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 (далі  - Порядок №390, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
21. Згідно з пунктами 2 та 3 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов`язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.
Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.
22. Відповідно до пункту 6 Порядку №390 перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб`єктами господарювання на вимогу Інспектора; оформлення документів за результатами перевірки; ознайомлення суб`єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; проведення за результатами перевірки роз`яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).
23. Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.
24. За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
25. Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Визначальним для вирішення спірних правовідносин у даній справі є наявність ознак трудових правовідносин між позивачем та ОСОБА_1 
26. Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
27. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
28. Відповідно до частини третьої статті 1 статті Закону України «Про охорону праці» працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
29. За змістом статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
30. Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.
31. Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
32. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).
33. Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
34. Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
35. Аналіз наведених норм, дає підстави для висновку, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
В свою чергу, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.
36. При співставленні трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18.
37. Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу, винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин позивача з фізичною особою ОСОБА_1 
38. 14.10.2016 між позивачем та ОСОБА_1 укладено цивільно - правовий договір, за умовами якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати роботи (надати послуги): проведення розрахункових операцій, видача чеків покупцям, у строк з 14.10.2016 по 14.11.2016. Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві  винагороду у розмірі 1500,00 грн за домовленістю, за 10 робочих днів.
На виконання вказаного договору складено акт приймання-передачі виконаних робіт між позивачем та ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що станом на 14.11.2016 фактично виконані наступні роботи, згідно цивільно-правового договору від 14.10.2016: проведення розрахункових операцій, видача чеків покупцям. Всього на суму 1500,00 грн.
Проведеною перевіркою також встановлено, що позивачем видано наказ від 14.10.2016 №16/10-3 «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 за договором цивільно-правового характеру». Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року ОСОБА_1 відпрацьовано 10 десять робочих днів. 07.11.2016 згідно з відомостями про виплату заробітної плати  №ТД0000030 ОСОБА_1 . виплачено 1  530,00 грн. Наказом від 14.11.2016 №16/11-2 ОСОБА_1 було звільнено з роботи 14.11.2016 у зв`язку з закінченням терміну цивільно-правового договору.
39. Тобто, з аналізу вищезазначених обставин видно, що відносини з працівником ОСОБА_1 , яка фактично здійснювала роботу продавця, щодо якої вівся табель обліку використання робочого часу та внутрішній розподіл заробітної плати, оформлені шляхом укладення цивільно-правового договору. При цьому, за своїм характером такі правовідносини фактично є трудовими, оскільки не містять конкретних фізичних величин або ж об`ємів робіт; в свою чергу, працівник виконує певні функції за конкретною посадою, а не індивідуально-визначену роботу. 
40. Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що зазначена вище угода, укладена позивачем з фізичною особою ОСОБА_1 не була спрямована на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а була пов`язана із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.
Зазначене спростовує доводи скаржника про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем ОСОБА_1 як трудових.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації права фізичної особи на працю, гарантованого  Конституцією України  та  КЗпП України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.
41. Згідно з частиною другою статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.
42. За таких обставин, відповідачем при проведенні перевірки було вірно встановлено, що позивачем в порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України було допущено працівника ОСОБА_1 до роботи продавцем без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
43. Згідно частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
44. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень;  погодинному розмірі: з 1 січня - 8,29 гривні, з 1 травня - 8,69 гривні, з 1 грудня - 9,59 гривні.
Як видно з матеріалів справи, порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП виявлені відповідачем при проведенні перевірки позивача, оформленої актом від 05.12.2016 та постановою від 22.12.2016 №09-01-021/365, у відповідності до частини другої статті 265 КЗпП України застосовано до ТОВ «Торговий дім «Торговиця» штраф в розмірі                  48  000,00 грн, що відповідає положенням законодавства та спростовує доводи позивача щодо помилковості застосовування мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.12.2016 при здійсненні розрахунку штрафу.
45. За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
46. Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
47. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27.11.2017 зупинив виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 до закінчення касаційного провадження у справі №809/164/17.
48. За правилами частини третьої  статті 375 КАС України  суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
49. Зважаючи на результат касаційного розгляду виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 необхідно поновити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 350, 354, 355, 356, 359, 375 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торговиця» залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №809/164/17 - залишити без змін.
Поновити виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №809/164/17.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

..........................
А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик
С.Г. Стеценко,
Судді Верховного Суду