Постанова  
Іменем  України
 
23 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 682/2840/18-ц
 
провадження № 61-18924св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 
2019 року у складі судді Маршал І. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Позовна заява мотивована тим, що наказом від 11 липня 2018 року її було звільнено з посади старшого касира-операціоніста у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Витяг 
із вказаного наказу нею отримано засобами поштового зв`язку 07 вересня 2018 року. 
Звільнення вважає незаконним, оскільки не було виконано рішення суду про її поновлення на роботі. 
Зазначала, що у трудовій книжці останнім є запис № 27 про звільнення 
її з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі 
пункту 1 статті 40 КЗпП України 07 лютого 2017 року. Відповідач 
не пропонував їй вакансії у місті її проживання.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд: скасувати наказ про звільнення від 11 липня 2018 року № Э.НМ-УВ-2018-6967156-п 
та поновити її на роботі на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АБ КБ «ПриватБанк»).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 07 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивачка належним чином була попереджена про наступне звільнення, їй запропоновано всі вакантні посади на момент звільнення, 
від яких вона відмовилася, тому суд першої інстанції вважав, що при звільненні позивачки відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства та підстав для задоволення її позову немає.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 
2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що при звільненні позивачки відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства, оскільки 
у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивачка належним чином була попереджена про наступне звільнення, їй запропоновано всі вакантні посади на момент звільнення, від яких вона відмовилася, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.
У листопаді 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначала, що це вже третє її звільнення з роботи. Попередні рази вона була судовими рішеннями поновлена на роботі, проте фактично відповідач 
не поновлював її на роботі. У зв`язку із чим вважала, що вона не могла бути втретє звільнена з роботи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення 
є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 на підставі наказу від 07 червня 2018 року 
№ Є.28.0.0.0/1-6858259 була поновлена на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії 
ПАТ КБ «ПриватБанк» з 08 лютого 2017 року. Цим же наказом було введено до штатного розпису цього відділення посаду «старший касир-операціоніст» з 08 лютого 2017 року та встановлено старшому касиру-операціоністу ОСОБА_1 простій з дати затвердження наказу на строк не менше двох місяців з виплатою заробітної плати у розмірі 2/3 тарифного окладу, без необхідності присутності на роботі (а. с. 96 т. 1).
Наказом від 07 червня 2018 року № Є.28.0.0.0/1-6861434 виключено 
із штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії 
ПАТ КБ «ПриватБанк» посаду «старший касир-операціоніст» з 08 серпня 2018 року, доручено ознайомити ОСОБА_1 з наказом про внесення змін до штатного розпису під підпис та письмово повідомити про майбутнє вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (а. с. 97 т. 1).
Копії зазначених наказів АТ КБ «ПриватБанк» направляло ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, їх отримання остання не заперечувала 
та це підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 18 червня 2018 року та 23 червня 2018 року (а. с. 102, 109-110 т. 1).
ОСОБА_1 не надавала АТ КБ «ПриватБанк» трудову книжку для внесення запису про поновлення її на роботі.
22 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» запропонувало позивачці наявні вакантні посади, від яких вона відмовилася, про що було складено акт про відмову від переведення, від підписання якого вона відмовилася 
(а. с. 99 т. 1).
Наказом від 11 липня 2018 року № Є.НМ-УВ-2018-6967156-п ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади старшого касира-операціоніста 
на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників з 23 серпня 2018 року (а. с. 98 т. 1).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні 
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами 
в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 
Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року 
№ 9 розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 
статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва 
і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу 
або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, виходив із того, що у відповідача мали місце реорганізація структурного підрозділу, встановивши, що позивачку про її звільнення було попереджено за 2 місяці, запропоновано їй інші посади, які відповідали її кваліфікації та продуктивності, проте позивачка від них відмовилася, та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність порушень АТ КБ «ПриватБанк» вимог статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, 
що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів 
у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування 
чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду хмельницької області 
від 07 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 16 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 
Є. В. Синельников
В. В. Шипович