ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/16597/15-ц
 
провадження № 61-6399 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,               Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу                 адвоката Кузьменка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року в складі судді Горбунової Я. М. та на постанову Харківського апеляційного суду від 21 січня 2019 року в складі колегії суддів Бурлаки І. В., Кіся П. В., Яцини В. Б.,           
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до                    ОСОБА_2 і з уточненням позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 червня 2015 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , завірений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О. М., зареєстрований у реєстрі за № 329; застосувати наслідки недійсності правочину та повернути у його власність квартиру АДРЕСА_1 .
 
В обґрунтування своїх вимог позивач указував, що йому на праві                        власності належала квартира АДРЕСА_1 ,                          яку 26 червня 2015 року продав ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, проте кошти за продаж не отримав. 
 
Позивач зазначав, що на час укладення договору купівлі-продажу його квартири він не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними. Він не може сказати, з яких підстав він вирішив продати свою квартиру, адже іншого житла у нього немає, не може сказати кому він її продав, де та яким чином укладався договір. Грошових коштів за квартиру він не отримував.
 
ОСОБА_1 вказував, що влітку 2015 року дізнався, що був знятий з реєстраційного обліку спірної квартири та зареєстрований за новою адресою: АДРЕСА_2 . Ця квартира йому не належить, хто є її власником та на якій підставі його там зареєстровано, він не знає.
 
За вказаним фактом 11 липня 2015 року внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за кримінальним провадженням № 12015220470003248, в якому його визнано потерпілим.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири                     АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О. М. Застосовано наслідки недійсності правочину та повернуто у власність ОСОБА_1 квартиру                         АДРЕСА_1 .
 
Суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 абсолютно не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, що підтверджується висновком відповідної судово-психіатричної експертизи, а наслідки недійсності правочину в частині зобов`язання продавця повернути покупцеві отримані кошти не можуть бути застосовані через відсутність достатніх та достовірних доказів на підтвердження порядку передачі коштів та відсутність зустрічного позову з такою вимогою.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року в частині застосування наслідків недійсності правочину змінено та виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про можливість застосування двосторонньої реституції лише за умови наявності зустрічного позову.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядалося. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що незастосування судом першої інстанції вимог частини першої статті 216 ЦК України через відсутність самостійних позовних вимог ОСОБА_2 щодо повернення сплачених за квартиру коштів є помилковим, тому необхідно виключити з мотивувальної частини посилання на можливість реституції.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції щодо незастосування вимог частини першої статті 216 ЦК України через відсутність доказів щодо суми та порядку передачі коштів за квартиру, апеляційний суд виходив із того, що в цій частині рішення є законним і обґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 не довів у встановленому законом порядку, що грошові кошти за спірну квартиру передані позивачеві в повному обсязі згідно з ціною, визначеною в договорі, що ця ціна продажу є такою, що відповідає цінам на ринку нерухомості, що частина фрази в договорі «шляхом безготівкового розрахунку» зазначена лише формально, фактично ж грошові кошти передавались готівкою.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
25 березня 2019 року адвокат Кузьменко О. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова                          від 17 вересня 2018 року та на постанову Харківського апеляційного суду                     від 21 січня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Адвокат указує, що суди безпідставно не застосували реституцію, спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_2 і оскільки існує ризик її продажу ОСОБА_1 , то він як покупець, який сплатив вартість квартири, має право на їх повернення. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив представника позивача, в якому вона просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін. 
 
Указувала, що ОСОБА_2 не сплатив ОСОБА_1 вартість квартири, визначену в договорі, а тому відсутні підстави для застосування двосторонньої реституції та зобов`язання ОСОБА_1 повернути кошти, отримані за продаж квартири.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира                     АДРЕСА_1 .
 
05 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .
 
26 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О.М., відповідно до умов якого продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність та сплатив обговорену грошову суму за квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за домовленістю сторін за 572 000 грн, що в еквіваленті становить 26 000 доларів США за комерційним курсом на день укладення цього договору, які продавець отримав повністю ще до підпису цього договору від покупця, відповідно до вимог чинного законодавства шляхом безготівкового розрахунку.
 
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 30 вересня 2015 року серія 10 ААВ № 662991 із 22 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи безстроково.
 
Відпоівдно до довідки Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні              № 3 від 19 серпня 2015 року № 20/7050 із 23 липня 2015 року ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні в указаному медичному закладі.
 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 06 липня 2016 року № 518 ОСОБА_1 на теперішній час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі амнестичного синдрому внаслідок вживання алкоголю; за своїм психічним станом на теперішній час не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в період часу, до якого відноситься укладення договору від 05 травня 2015 року про взяття на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири та договору                         купівлі-продажу квартири від 26 червня 2015 року, виявляв ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі амнестичного синдрому внаслідок вживання алкоголю. За своїм психічним станом не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
 
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що передав                        ОСОБА_1 гроші за квартиру в іноземній валюті, однак не пояснив, коли та де. Також, не міг пояснити, чому в договорі купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти шляхом безготівкового розрахунку. Однак, доказів того, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок, і на цей рахунок надійшли кошти в іноземній валюті в сумі 26 000 доларів США, матеріали справи не містять. 
 
Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснили, що грошові кошти передавалися з рук у руки від покупця до продавця готівкою в іноземній валюті, однак, у якій сумі, вони не зазначили.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. В разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
 
Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.
 
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.
 
Судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору.
 
Аналіз указаної норми свідчить, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, таким чином, при застосуванні наслідків недійсності правочину не вимагається самостійного позову однієї із сторін правочину для застосування двосторонньої реституції.
 
Ураховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду, що незастосування судом першої інстанції двосторонньої реституції через відсутність самостійних позовних вимог ОСОБА_2 щодо повернення даної суми, є помилковим, тому необхідно виключити таке посилання з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.
 
Установивши, що відповідач не довів у встановленому законом порядку факт передачі позивачеві грошових коштів за квартиру та в якому розмірі вони були передані, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про відсутність правових підстав для застосування двосторонньої реституції та зобов`язання позивача повернути відповідачеві кошти, отримані за продаж квартири. 
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними до аргументів апеляційної скарги та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу адвоката Кузьменка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 січня 2019 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук