У Х В А Л А 
22 липня 2020 року
м. Київ
справа № 370/1269/19
провадження № 61-10479ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до                        ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок                        дорожньо-транспортної пригоди му загальному розмірі 192 882 грн.
Зазначала, що 01 листопада 2015 року близько 12 год. на 65 км+707м автодороги «Київ Чоп» в селі Небелиця Макарівського району Київської області ОСОБА_2 керував автомобілем «Фольксваген»,                                       д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та порушив ПДР України, здійснивши дорожньо-транспортну пригоду (ДТП) із автомобілем «Ніссан-Мікра», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності і яким вона керувала.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року, яка набрала законної сили, визнано ОСОБА_2 винним у вищезазначеному ДТП.
Позивач також зазначала, що внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_2 пошкоджено належний їй автомобіль «Ніссан-Мікра», д.з. НОМЕР_2 , після чого автомобіль став непридатний для подальшої експлуатації, проте до даного часу відповідач не висловив бажання добровільно відшкодувати завдану їй шкоду, що потягнуло за собою матеріальні витрати та змусило її звернутись до суду для захисту своїх прав.
Посилаючись на зазначене та те, що належний ОСОБА_1 автомобіль «Ніссан-Мікра» іноземного виробництва, усі запчастини і розрахунок за ремонт ведеться у іноземній валюті, а саме у євро, і спираючись на курс перерахунку матеріального збитку на момент подання позовної заяви, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у                             розмірі 192 882 грн.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 21 жовтня                      2019 року позов задоволено частково.
 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155 193 грн. матеріальної шкоди та 1551 грн. 93 коп. судових витрат. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування дійсно понесених нею витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2020 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення наступного змісту.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди завданої здоров`ю в сумі 823 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав застосування строку позовної давності.
Суд вважає, що ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права та про особу, яка його порушила, 01 листопада 2015 року, тобто в день скоєння                       ДТП і саме із цього часу у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.
Разом з тим, позов про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, поданий позивачем до суду 22 квітня 2019 року, тобто через 4 роки 4 місяці. 
А тому дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного позивачу транспортного засобу, а також витрат, пов`язаних з транспортуванням автомобіля за його зберігання та. оцінки вартості збитку, у зв`язку з спливом строку позовної давності.
14 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                              ОСОБА_1  на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня                                       2020 року, в якій просила скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Ціна позову у даній справі становить 192 882 грн, яка станом на 01 січня                                  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        В. М. Сімоненко
    
                                                                                                         С. Ю. Мартєв
              
                                                                                                         Є. В. Петров