Постанова
Іменем України                           
 
15 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 196/1709/14-ц
провадження № 61-28089св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 
2016 року у складі судді Бойка Ю. О. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», товариство) звернулося до суду з позовом до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 06 травня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 55000344, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит для придбання автомобіля, марки Volkswagen, модель Passat, об`єм двигуна 1 968 куб. см, рік випуску - 2010 , у розмірі 180 521,25 грн, що еквівалентно 22 750,00 доларам США, зі сплатою 12,5 процентів річних за користування кредитними коштами, строком на 48 календарних місяців. 
 
На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 07 травня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_1 передала товариству у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, кузов № НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1 968 куб. см, рік випуску - 2010 , сірого кольору, заставною вартістю 277 725,00 грн. 
 
З жовтня 2010 року ОСОБА_1 почала порушувати зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів за кредитним договором, а з грудня 2013 року взагалі перестала виконувати умови кредитного договору. Товариство неодноразово направляло листи-нагадування щодо необхідності погашення заборгованості, а 
07 березня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту від 04 березня 2014 року № 50000344, яка не була отримана нею, лист повернувся товариству у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до пунктів 3.3, 9.4. кредитного договору від 06 травня 
2010 року, останнім днем повернення кредиту та сплати заборгованості було 
06 квітня 2014 року, проте ОСОБА_1 заборгованість у повному обсязі не погасила. 
 
Посилаючись на те, що останні платежі з погашення тілу кредиту та нарахованих процентів ОСОБА_1 здійснила у жовтні 2014 року та грудні 2014 року у загальному розмірі 24 292,83 грн, що свідчить про неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 02 лютого 
2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 156 378,12 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту-36 107,85 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 642,50 грн, штраф - 63 573,60 грн, нарахована пеня - 4 157,67 грн, три проценти річних - 1 986,97 грн, інфляційні втрати - 26 800,53 грн, збитки у зв`язку з неналежним виконанням умов договору - 23 121,00 грн, ТОВ «Порше Мобіліті» з урахуванням уточнених позовних вимог, просило у рахунок зазначеної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Passat, кузов № НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1 968 куб см., рік випуску 2010 , сірого кольору, згідно договору застави транспортного засобу № 50000344 
від 07 травня 2010 року, шляхом його реалізації на публічних торгах, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області 
від 16 червня 2015 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2010 року № 50000344 у розмірі 
51 295,27 грн, з яких: заборгованість зі сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами - 18 736, 16, штраф - 27 469,25 грн, пеня - 768,57 грн, три проценти річних - 475,26 грн та інфляційні втрати - 3 846,03 грн.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області 
від 28 грудня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. 
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання кредитного договору виконаним та повернення безпідставно набутого майна.
 
Посилалася на те, що станом на 08 жовтня 2014 року вона внесла на рахунок товариства грошові кошти, без урахування сум страхових платежів, у загальному розмірі 256 997,17 грн, що перевищує кінцеву суму, яку вона повинна була сплатити відповідно до графіка погашення кредиту на 26 682,84 грн, а тому просила визнати укладений між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» 06 травня 
2010 року кредитний договір виконаним та у рахунок повернення безпідставно набутого майна стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на її користь надлишково сплачені грошові кошти у розмірі 26 682,84 грн.
 
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області 
від 04 березня 2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання кредитного договору виконаним та повернення безпідставно набутого майна.
 
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області 
від 11 липня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано кредитний договір від 06 травня 2010 року№ 50000344, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , виконаним.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на адресу реєстрації місця постійного проживання ОСОБА_1 (с. Салівка Царичанського району Дніпропетровської області), чи на її адресу проживання в 
АДРЕСА_1 ), які були зазначені в анкеті фізичної особи та підтверджуються паспортними даними, кредитодавцем не надсилалися рахунки по щомісячним платежам у гривні, не надсилалися рахунки про сплату різниці, яка виникала внаслідок збільшення обмінного курсу більше ніж на 2 проценти, так само як не надсилалися повідомлення кредитодавця про свій намір щодо зміни курсу за сім робочих днів до дати здійснення відповідних платежів, а тому суд дійшов висновку, що відповідно до вимог частини четвертої статті 612 ЦК України прострочення боржника (позичальника) ОСОБА_1 за кредитним договором не насталовнаслідок прострочення кредитора (ТОВ «Порше Мобіліті»), який не направив позичальнику відповідні рахунки по щомісячним платежам. Надаючи оцінку вимозі ТОВ «Порше Мобіліті» 
від 04 березня 2014 року щодо дострокового повернення кредиту, суд зазначив, що вона була направлена засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_2 , до якої ОСОБА_1 не має жодного відношення, а тому кредитор не вчинив дій, необхідних для виконання боржником свого обов`язку, а отже виконання зобов`язання, пов`язаного з такою вимогою, слід вважати відстроченим на час прострочення кредитора. Встановивши факт прострочення кредитора, суд дійшов висновку, що всі грошові зобов`язання ОСОБА_1 в силу статті 599 ЦК України слід вважати припиненими належним виконанням, оскільки станом на 09 грудня 2014 року кредитор (ТОВ «Порше Мобіліті») прийняв від боржника ОСОБА_1 запропоновані нею грошові платежі як належне виконання зобов`язань за кредитним договором, не відмовився прийняти таке виконання і не застосував правові наслідки, передбачені статтями 611, 651 ЦК України. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Порше Мобіліті», як заставодержатель, не набуло права звернення стягнення на предмет застави у розумінні частини другої статті 590 ЦК України, оскільки грошові зобов`язання виконані позичальником належним чином в межах часу прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України), що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Порше Мобіліті» на її користь у рахунок повернення безпідставно набутого майна надлишково сплачених нею грошових коштів у розмірі 26 682,84 грн, суд виходив з того, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку як підставу обгрунтування позовних вимог посилалася ОСОБА_1 , а тому договірний характер спірних правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 
2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року залишено без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У травні 2018 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті», у якій заявник просив скасувати рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року і постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки умовам укладеного між сторонами кредитного договору від 06 травня 2010 року, зокрема пунктам 1.1., 1.3., 1.3.1., за змістом яких ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит у гривні у розмірі, що є еквівалентним 22 750,00 доларів США на дату сплати нею грошових коштів, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривні із застосування еквівалента платежів до доларах США, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не урахував, що згідно з пунктом 1.4.3. кредитного договору від 06 травня 
2010 року саме на позичальника покладено обов`язок отримання у кредитора рахунку, в якому визначається щомісячний розмір платежів, а тому дійшов помилкового висновку про прострочення кредитора внаслідок не надання ОСОБА_1 рахунків по сплаті платежів, та необгрунтовано застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 612 та частини другої статті 613 ЦК України. Суди залишили поза увагою доводи позивача, що 
ОСОБА_1 не в повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором, не повернула кредит у повному обсязі, не надали належної оцінки наданому ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку заборгованості та доказам, що підтверджують її розмір, зокрема зведеній виписці з рахунка клієнта станом на 09 грудня 2014 року, та не розглянули вимоги позивача про стягнення збитків, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
 
06 травня 2010 року ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу 
№ 309391 придбала у продавця (дилера) - ТОВ «Автоцентр-Україна», автомобіль марки VOLKSWAGEN (модель Passat, кузов № НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2010 , сірого кольору) за ціною, яка є еквівалентною 35 000,00 доларів США, сплативши за придбаний автомобіль власні грошові кошти в національній валюті у розмірі, який є еквівалентним 
12 500,00 доларів США, що становить 35 процентів від вартості автомобіля, а також за рахунок кредитних коштів від ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 
180 521,25 грн, що еквівалентно 22 750,00 доларів США відповідно до курсу національної грошової одиниці до долара США, встановленого у ПАТ «КІБ Креді Агріколь» - 7,9350 грн/дол. США.
 
Укладенню зазначеного вище договору купівлі-продажу автомобіля передувало укладення 06 травня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 кредитного договору № 55000344, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля, марки Volkswagen, модель Passat, об`єм двигуна 1 968 куб. см, рік випуску - 2010 , у розмірі 180 521,25 грн, що еквівалентно 22 750,00 доларам США, зі сплатою 12,5 процентів річних за користування кредитними коштами, строком на 48 календарних місяців. 
 
Згідно з графіком погашення кредиту перший платіж підлягав сплаті позичальником до 15 червня 2010 року (4 798,22 грн, що є еквівалентним 
604,69 доларів США по курсу ПАТ «КІБ Креді Агріколь» - 7,9350 грн/дол. США, в тому числі: погашення суми кредиту - 2 917,78 грн та проценти за користування кредитом - 1 880,44 грн), а останній платіж - до 15 травня 2014 року (4 798,22 грн, що є еквівалентом 604,69 доларів США відповідно до курсу в ПАТ «КІБ Креді Агріколь» - 7,9350 грн/дол. США, в тому числі: погашення суми кредиту - 
4 751,24 грн та проценти за користування кредитом - 46,98 грн). Загальна сума платежів за розрахунковий період, що підлягала сплаті позичальником на користь ТОВ «Порше Мобіліті», склала 230 314,33 грн.
 
Сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях у еквіваленті за відповідним обмінним курсом до долара США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Договір між сторонами та за участю Поручителя складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані Сторонами та Поручителем у відношенні Кредиту.
 
Відповідно до пункту 1.3.1 статті 1.3 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2 проценти, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.
 
Пунктом 1.3.2 статті 1.3 Загальних умов кредитування сторони погодили, що у часткову зміну зазначених вище положень цього пункту компанія матиме право вимагати, щоб платежі на погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 (два) дні до дати виставлення рахунку) іншого банку (НБУ або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії кредитного договору, для цього не вимагається згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо зміни обмінного курсу за 7 (сім) робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позичальником. Новий обмінний курс, про який повідомить компанія, в подальшому буде застосовуватися до усіх наступних платежів, які підлягають сплаті позичальником до того моменту, коли компанія повідомить про інше у такому порядку. У випадку зміни обмінного курсу згідно з цим пунктом, усі інші умови загальних умов кредитування повинні у рівній мірі застосовуватись до нового обмінного курсу.
 
Відповідно до пункту 1.3.3 статті 1.3 Загальних умов кредитування у разі несплати позичальником платежів за новим обмінним курсом компанія матиме право застосувати положення статті 3 цих Загальних умов кредитування.
 
Згідно з пунктом 1.4.3. статті 1.4 Загальних умов кредитування позичальник не пізніше ніж за три робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу на повернення кредиту звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів. Компанія має право надсилати рахунки за адресою позичальника.  
 
Відповідно до пункту3.2.1 Загальних умов кредитування у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк більше ніж 30 (тридцять) календарних днів компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору.
 
Згідно із пунктом 3.3. Загальних умов кредитування, термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит - таким, що підлягає поверненню, на п`ятий календарний день з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги відповідачу. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі позивача) відповідач зобов`язаний повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума, що підлягає поверненню відповідачем розраховується позивачем і вказується у його повідомленні).
 
Пунктом 8.3 Загальних умов кредитування передбачено, що за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 він сплачує компанії штраф у еквіваленті 15 євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі на момент направлення першої вимоги компанією, та відповідно еквівалент 20 євро чи 25 доларів США за направлення другої вимоги, та еквівалент 25 євро чи 30 доларів США за направлення третьої вимоги.   
 
На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 07 травня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_1 передала товариству у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, кузов №  НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1 968 куб. см, рік випуску 2010 , сірого кольору, заставною вартістю 277 725,00 грн. 
 
Сторонами визнано, що ТОВ «Порше Мобіліті» отримано від ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 травня 2010 року 279 572,12 грн, з них у рахунок відшкодування страхових платежів - 27 744,20 грн.
 
На адресу реєстрації місця постійного проживання ОСОБА_1 (с. Салівка Царичанського району Дніпропетровської області), а також на її адресу проживання в АДРЕСА_1 ), які були зазначені в Анкеті фізичної особи та підтверджуються паспортними даними, кредитодавцем не надсилалися рахунки на оплату щомісячних платежів у гривні, не надсилалися рахунки про сплату різниці, яка виникала внаслідок збільшення обмінного курсу більше ніж на 2 проценти, та повідомлення про намір щодо зміни курсу за сім робочих днів до дати здійснення відповідних платежів.
 
Виставлені рахунки надсилалися ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу: 
АДРЕСА_2 , за якою  ОСОБА_1 не проживає і не зареєстрована.
 
07 березня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 130 140,66 грн протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї вимоги, а якщо з будь-яких причин вимогу не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати його відправлення. Вимогу відповідачем не було отримано, зазначене повідомлення повернулося товариству у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
 
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
 
Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що кредитодавцем не надсилалися на адресу ОСОБА_1 рахунки на сплату щомісячних платежів у гривні, рахунки про сплату різниці, яка виникала внаслідок збільшення обмінного курсу більше ніж на 2 проценти, так само як і повідомлення кредитодавця про свій намір щодо зміни курсу за сім робочих днів до дати здійснення відповідних платежів, як це передбачено умовами договору, а тому відповідно до вимог частини четвертої статті 612 ЦК України прострочення боржника (позичальника) ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 травня 2010 року не настало, оскільки зобов`язання за рахунками по сплаті кредиту не могли бути виконані боржником внаслідок прострочення кредитора (ТОВ «Порше Мобіліті»).
 
Такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема суди не звернули увагу, що відповідно до пункту 1.4.3. статті 1.4 Загальних умов кредитування, позичальник не пізніше ніж за три робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу на повернення кредиту звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів. Компанія має право надсилати рахунки за адресою позичальника, тобто умовами кредитного договору передбачено саме обов`язок ОСОБА_1 не пізніше ніж за три робочих дні до настання строку сплати відповідного щомісячного платежу звернутися до ТОВ «Порше Мобіліті» за рахунком, тоді як направлення товариством відповідних рахунків позичальнику є правом кредитора, а не його обов`язком. 
 
Пункт 1.3.1 статті 1.3 Загальних умов кредитування передбачає, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 укладаючи кредитний договір та виконуючи його тривалий час, достовірно знала про те, що щомісячні платежі за кредитним договором підлягають сплаті у гривні відповідно до еквіваленту, визначеного у іноземній валюті (долар США), за обмінним курсом на день виставлення рахунку, а тому доводи відповідача про те, що кредитним договором визначено фіксовану суму щомісячних платежів у розмірі 4 798,22 грн (еквівалент 604,69 доларів США) є безпідставними.
 
Поза увагою оцінки суддів попередніх інстанцій залишилося також і те, що 
ОСОБА_1 здійснювала періодичну сплату щомісячних платежів з урахуванням зміни курсу валют, визначеного позивачем, що свідчить про її обізнаність щодо розміру таких платежів. 
 
Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зобов`язань за кредитним договором від 06 травня 2010 року виконаним є передчасним.
 
Крім того, суди попередніх інстанцій не урахували, що направляючи на виконання вимог пункту 3.3. Загальних умов кредитування 07 березня 2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» вимогу про дострокове повернення позичальником кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 
130 140,66 грн, з вказівкою про те, що у разі не отримання ОСОБА_1 зазначеної вимоги, тридцятиденний строк для погашення заборгованості починається з дати відправлення такої вимоги, товариство змінило строк повного виконання зобов`язання за кредитним договором, який настав зі спливом тридцяти днів з 07 березня 2014 року. 
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд дійшов до висновку, що суди попередніх інстанцій в порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не забезпечили повного і всебічного розгляду справи та не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного її вирішення.
 
Апеляційний суд мав процесуальну можливість, але не усунув недоліки неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, однак на виконання вимог статті 2 ЦПК України щодо справедливого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб їх не усунув, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства.
 
З урахуванням наведеного під час нового розгляду справи, апеляційному суду необхідно перевірити обгрунтованість нарахованої товариством ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» у зв`язку з простроченням кредитора, суди попередніх інстанцій не надали зазначеному належної оцінки з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не усунув недоліки неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильного застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
Г. І. Усик 
В. В. Яремко