ПОСТАНОВА
Іменем України

16 вересня 2020 року 
Київ
справа №826/22969/15
провадження №К/9901/13804/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу № 826/22969/15
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, начальника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Демченко Людмили Дмитрівни,  виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Зеніна Дмитра Олександровича про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року, ухваленого у складі головуючого судді Арсірія Р. О., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Федотова І. В., суддів: Ганечко О. М., Сорочка Є. О.
І. Суть спору
1. У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Людмили Дмитрівни, виконуючого обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві Зеніна Дмитра Олександровича, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 30 серпня 2017 року просив зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві невідкладно перевести ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві.
2. В обґрунтування позову зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою  Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 вересня 2015 року у справі № 826/10884/14, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 442-о "По особовому складу податкової міліції" від 04 липня 2014 року щодо звільнення 07 липня 2014 року ОСОБА_1 з посади та податкової міліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року. Стягнуто з Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2014 року по 21 листопада 2014 року включно у розмірі 34099,10 гривень.
2.1. На виконання вищевказаного судового рішення 25 вересня 2015 року начальник ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. видала наказ № 805-о "По особовому складу податкової міліції" про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління  Головного управління Міндоходів у м. Києві  з 08 липня 2014 року.
2.2. Стверджує, що у зв`язку з ліквідацією ГУ Міндоходів у м. Києві, 31 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л. Д. із заявою про призначення в порядку переведення його на рівнозначну посаду в органи ГУ ДФС у м. Києві.
2.3. Однак, на зазначений лист ОСОБА_1 за підписом першого заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві Скороходом І. В. надано відповідь, що позивача поновлено на посаді в органі Головного управління Міндоходів у м. Києві, при цьому рапорт про призначення в порядку переведення його на посаду взагалі залишений поза увагою.
2.4. Вважаючи дії відповідачів, протиправними, ОСОБА_1 02 жовтня 2015 року звернувся до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
визнати протиправними дії начальника та виконуючого обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у поновленні його на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві;
визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС України у м. Києві щодо відмови у поновленні його на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві;
зобов`язати ГУ ДФС України у м. Києві невідкладно поновити його на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві;
стягнути з ГУ ДФС України у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2014 року по 03 листопада 2015 року в сумі 77246,00 грн.;
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ ДФС України у м. Києві від 25 вересня 2015 року № 805-о "По особовому складу податкової міліції", яким поновлено позивача на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів  у м. Києві з 08 липня 2014 року;
зобов`язати ГУ ДФС України у м. Києві подати звіт про виконання судового рішення.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3.   Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 вересня 2015 року у справі № 826/10884/14, визнано незаконним та скасовано наказ від 04 липня 2014 року № 442-о "По особовому складу податкової міліції" щодо звільнення 07 липня 2014 року ОСОБА_1 з посади та податкової міліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року. Стягнуто з Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2014 року по 21 листопада 2014 року включно у розмірі 34099,10 грн. 
4. На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року у справі № 826/10884/14 позивачу видано виконавчі листи.
5. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, замінено сторону у справі № 826/10884/14 та боржника у виконавчому провадженні № 45717898 з Головного управління Міндоходів у м. Києві на ГУ ДФС у м. Києві.
6. Наказом голови Комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у м. Києві від 15 грудня 2014 року № 813-о "По особовому складу податкової міліції" на виконання вищевказаного судового рішення скасовано наказ Головного управління Міндоходів у м. Києві від 04 липня 2014 року № 442-о "По особовому складу". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року.
7. Також на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у вищевказаній справі наказом ГУ ДФС у м. Києві від 25 вересня 2015 року № 805-о "По особовому складу" внесено зміни до пункту 2 наказу від 15 грудня 2014 року № 813-о та поновлено позивача на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року. 
8. Водночас, вказаний наказ був підписаний Головою комісії з припинення Головного Управління Міндоходів у м. Києві, під час зупиненого виконавчого провадження та за відсутності у Голови комісії з припинення Головного управління Міндоходів у м. Києві повноважень щодо поновлення співробітників на роботі.
9. Факт відсутності повноважень у Голови комісії з припинення Головного управління Міндоходів у м. Києві був встановлений в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі № 826/10884/14, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року, а також ухвалою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 06 липня 2015 року.
10. 25 вересня 2015 року начальник ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л. Д. видала наказ № 805-о "По особовому складу податкової міліції" про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ГУ Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року.
11. Згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 18 липня 2014 року № 2 "Про початок діяльності Державної фіскальної служби України", ще в липні 2014 року було розпочато виконання Державною фіскальною службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 "Про Державну фіскальну службу України" функцій та повноважень Міністерства доходів і зборів України, що припиняється.
12. 31 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л. Д. із заявою про призначення в порядку переведення його на рівнозначну посаду в органи ГУ ДФС у м. Києві.
13. На зазначений лист ОСОБА_1 за підписом першого заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві Скороходом І. В. надано відповідь, що позивача поновлено на посаді в органі Головному управлінні Міндоходів у м. Києві, рапорт про призначення в порядку переведення його на посаду взагалі залишений поза увагою.
14. 10 листопада 2015 року в.о. начальника ГУ ДФС у м. Києві видав наказ № 988-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління Міндоходів у м. Києві та податкової міліції в запас за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.
15. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2017 року у справі № 826/26599/15, яка набрала законної сили, скасовано наказ ГУ ДФС у м. Києві від 10 листопада 2015 року № 988-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління Міндоходів у м. Києві та податкової міліції в запас.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
16. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.
16.1. Стягнуто з ГУ ДФС у м. Києві на користь позивача середній заробіток за період з 27 листопада 2014 року по 25 вересня 2015 року в сумі 64371,90 грн.;
16.2. Зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві перевести ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві.
17. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року  в частині позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві скасовано, а справу направлено в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року залишено без змін.
17.1. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 18 квітня 2017 року зазначив, що суди попередніх інстанцій, зобов`язавши ГУ ДФС у м. Києві перевести позивача з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві, не врахували, що судовим рішенням позивача поновлено саме на посаді начальника відділу  протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві. Таким чином, зобов`язавши ГУ ДФС у м. Києві перевести позивача з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві, суди першої та апеляційної інстанції фактично змінили судове рішення, яке набрало законної сили та яке є обов`язковим для виконання в силу імперативних приписів Конституції України та процесуального кодексу і не потребує додаткового підтвердження шляхом прийняття ще одного судового рішення.
18. Під час нового розгляду справи, позивач змінив позовні вимоги, внаслідок чого просив зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві невідкладно перевести ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві.
19. За наслідками нового розгляду справи рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року, позовні вимоги задоволено частково.
19.1. Зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві.
20. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано вимоги законодавства в частині процедури, передбаченої для реорганізації державних установ, оскільки не запропоновано рівнозначну посаду, більше того згідно з долученими копіями відповідей на запити позивача та його представника уповноважені здійснювати реорганізацію особи, мали можливість перевести працівника з його згоди на іншу роботу, але порушили його трудові гарантії як працівника. Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно проігноровано рапорти позивача про його переведення на рівнозначну посаду та не прийнято будь-якого рішення.
21. Зазначена позиція була підтримана і Шостим апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.
IV. Касаційне оскарження 
22. Представник ГУ ДФС у м. Києві подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові. 
23. В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 як на день судового розгляду, так і на даний час не перебуває у трудових відносинах ні з Головним управлінням Міндоходів у м. Києві, ні з ГУ ДФС у м. Києві, оскільки наказом від 10 листопада 2015 року № 988-о ОСОБА_1 звільнено з посади.
22.1. Наголошує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі № 826/10884/14, замінено сторону виконавчого провадження, а саме боржника Головне управління Міндоходів у м. Києві на ГУ ДФС у м. Києві, у зв`язку з чим на виконання вимог державного виконавця наказом від 25 вересня 2015 року № 805-о "По особовому складу податкової міліції" ОСОБА_1 поновлено на ідентичній посаді ГУ ДФС у м. Києві. Таким чином рішення суду у справі № 826/10884/14 набрало законної сили та виконано у повному обсязі. 
22.2. Стверджує, що суди під час нового розгляду справи всупереч зауваженням суду касаційної інстанції, не врахувавши недоліки, які слугували підставою для направлення справи на новий розгляд, ухвалили рішення, яким особу, вже поновлену на посаді та переведену в ГУ ДФС у м. Києві на виконання рішення суду, а в подальшому звільнену, зобов`язали повторно перевести на цю ж посаду.
23. Водночас, представник позивача у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
24. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
25. Водночас, 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
26. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
27. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
28. Відповідно до частин першої-третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
29. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30. Відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
31. Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
32. Як установлено статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
33. Частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
34. Відповідно до частини дев`ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час звернення ОСОБА_1 до суду, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
35. За загальним правилом для захисту чи поновлення своїх порушених прав і законних інтересів позивач, на користь якого ухвалено вказане судове рішення, має право подати заяву до суду першої інстанції. Така форма судового контролю з ініціативи учасника справи встановлена статтею 383 чинної КАС України.
36. Згідно з частинами першою, другою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
VI. Позиція Верховного Суду
37. Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
38. Судами встановлено, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року у справі № 826/10884/14, яка набрала законної сили, позивача поновлено на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві з 08 липня 2014 року.
39. Водночас, згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 18 липня 2014 року № 2 "Про початок діяльності Державної фіскальної служби України", ще в липні 2014 року було розпочато виконання Державною фіскальною службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 "Про Державну фіскальну службу України" функцій та повноважень Міністерства доходів і зборів України, що припиняється.
40. Таким чином, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, замінено сторону у справі № 826/10884/14 та боржника у виконавчому провадженні № 45717898 з Головного управління Міндоходів у м. Києві на ГУ ДФС у м. Києві.
41. 02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив:
визнати протиправними дії начальника та виконуючого обов`язки начальника ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у поновленні його на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві;
визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС України у м. Києві щодо відмови у поновленні його на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві;
зобов`язати ГУ ДФС України у м. Києві невідкладно поновити його на посаді начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів ГУ ДФС України у м. Києві;
стягнути з ГУ ДФС України у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
42. Зі змісту позовних вимог, з якими ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом вбачається, що ним обрано невірний спосіб захисту порушених, на його думку, прав, свобод та інтересів, з огляду на правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, та підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
43. Крім того, Верховний Суд зазначає, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання повторного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. 
44. Під час нового розгляду справи ОСОБА_1  з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 30 серпня 2017 року просив зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві невідкладно його перевести з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві.
45. За результатами розгляду справи суди, зобов`язавши ГУ ДФС у м. Києві вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві, дійшли висновку про невиконання відповідачем вимог законодавства в частині процедури, передбаченої для реорганізації державних установ, оскільки позивачу не запропоновано рівнозначну посаду, порушивши його трудові гарантії як працівника.
46. Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції відхилив посилання ГУ ДФС у м. Києві на те, що позивач не перебуває на будь-якій посаді, ні у ГУ Міндоходів у м. Києві, ні у ГУ ДФС у м. Києві, обґрунтувавши правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 4 березня 2014 року (№21-8а14), від 27 травня 2014 року (№21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (№21-484а14), відповідно до якої ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
47. За таких обставин, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції, дійшли висновку, що Головне управління Міндоходів у м. Києві на час поновлення ОСОБА_1 на посаді перебувало в стані припинення, що фактично унеможливлює проходження позивачем служби у названому органі та має правовим наслідком переведення позивача до новоствореної установи, проте відповідачами такі дії не вчинено, незважаючи на відповідні заяви до ГУ ДФС у м. Києві, які неодноразово подавалися, проте були проігноровані.
48. Верховний Суд не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо ігнорування відповідачем питання про переведення, оскільки зі змісту відповіді на запит адвоката Жигалюк Ю. С. вбачається, що позивачу надіслано запрошення від 03 червня 2015 року № 1605/ж/26-15-04-2-16 з проханням прибути 08 червня 2015 року о 15:00 год. до ГУ ДФС у м. Києві для вирішення питання щодо переведення позивача у зв`язку з реорганізацією Головного управління Міндоходів у м. Києві. Разом з тим, листом від 09 липня 2015 року № 1971/ж/26-15-04-2 повторно надіслано список вакантних посад в підрозділах податкової міліції ГУ ДФС у м. Києві, які пропонуються на вибір. 
49. Слід зауважити, що ОСОБА_1 відповідно до наказу в.о. начальника ГУ ДФС у м. Києві від 10 листопада 2015 року № 988-о звільнено з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Головного управління Міндоходів у м. Києві та податкової міліції в запас за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.
50. Водночас, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2017 року у справі № 826/26599/15, яка набрала законної сили, скасовано вищевказаний наказ ГУ ДФС у м. Києві від 10 листопада 2015 року № 988-о про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, тобто за порушення дисципліни.
51. При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 у вищевказаній справі № 826/26599/15 не заявляв вимоги про поновлення його на посаді, а відтак суди лише скасували оскаржуваний наказ, не поновивши при цьому ОСОБА_1 на роботі.
52. Однак, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій, зобов`язавши ГУ ДФС у м. Києві вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу протидії незаконному обігу підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у м. Києві на рівнозначну посаду в ГУ ДФС у м. Києві, не врахували, що позивач не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що свідчить про неможливість застосування приписів статті 32 КЗпП України.
53. Таким чином, суди не проаналізували належним чином обставини, що склались у спірних правовідносинах, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
54. З огляду на приписи статті 242 КАС України, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
55. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
56. З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Верховний Суд вважає необхідним їх судові рішення скасувати та відмовити в позові.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві задовольнити.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 826/22969/15 скасувати.
3. Ухвалити нове рішення у справі № 826/22969/15.
4. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, начальника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Демченко Людмили Дмитрівни,  виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Зеніна Дмитра Олександровича про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          Н. А. Данилевич
                                                                                                              Н. В. Шевцова