ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2961/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                      Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.
          за участю секретаря                                                          Муханькової Т.В.          
                                                  
          розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про визнання порушень та відшкодування моральної шкоди,

                                                        В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (далі - відповідач) про витребування від відповідача відповідей від 12.09.2019 року №01-08/Г-12з-105 та від 23.09.2019 року №01-08/Г-98з-107 матеріалів перевірки його заяв від 02.06.2016 року і саме звернення від 18.01.2018 року; визнання грубих неприпустимих порушень правових норм ст.40 Конституції України при направленні йому відповідей від 06.09.2019 року, 10.09.2019 року, 12.09.2019 року та 23.09.2019 року, як неправомірних, а як наслідок дій самих відписок незаконними; зобов`язання відповідача розглянути заяви та надати законні відповіді; зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.
          Рішенням  Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 02.09.2019 року та від 10.09.2019 року, а також дії щодо формування неповної відповіді, викладеної листом вих.№01-08/Г-12з-105 від 12.09.2019 року, на заяву від 02.06.2016 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 02.09.2019 року (вх. від 02.09.2019 року №Г-96) та від 10.09.2019 року (вх. від 10.09.2019 року №Г-98), об`єктивно, всебічно і вчасно перевіривши викладені в них обставини та факти, а за наслідками - вчинити в межах чинного законодавства заходи та письмово повідомити його у встановлений законодавством строк щодо всіх викладених у вказаних заявах питань. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що факти порушень, зазначені позивачем у позові, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності і фактичним обставинам справи, та жодне з тверджень позивача не підтверджено доказами. 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
 15.04.2020 року за клопотанням сторін, обґрунтованим введенням карантинних заходів у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд справи було відкладено.
          Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
          Від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
  Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
          Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно  залишити без змін, з наступних підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що  02 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Черкаси із заявою в якій просив: видати його особову справу № 25, по якій прийнято незаконну постанову від 30 травня 2016 року № 2301/12052/1112 (з можливістю зняття необхідних ксерокопій); надати письмові відповіді: щодо розшифровки № 2301/12052/1112 по його складовим, причин ненаправлення постанови № 2301/12052/1112 відділу примусового виконання рішень, а також щодо мети направлення апеляційної скарги на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а після спливу терміну на її подачу (в ході розгляду справи зазначене питання було відкликане позивачем).
          Зазначені питання були розглянуті начальником відділення виконавчої дирекції Фонду та листом від 16 червня 2016 року № 1175/Г-12/01-22 надано позивачеві відповідь, яку ОСОБА_1 отримав 17 червня 2016 року.
          Вважаючи, що лист-відповідь відповідача від 16 червня 2016 року є формальною відпискою, яка не дає чітких та обґрунтованих відповідей на поставлені ним питання, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду за захистом порушених прав та інтересів.
          Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року та прийнято нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним рішення Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси, оформлене листом від 16.06.2016 року №1175/Г-12/01-22, та  зобов`язано його повторно розглянути заяву позивача від 02.06.2016 року, надати відповідь з урахуванням висновків, що містяться в цій постанові. Присуджено стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 5000 грн. на користь ОСОБА_1 та зобов`язано Відділення  видати ОСОБА_1 для вивчення його особову справу № 25.
           02 вересня 2019 року у зв`язку з прийняттям вказаного рішення Верховним Судом позивач подав  на адресу  керівника відповідача Леонова О.П. заяву, в якій просив:
-відізвати листи, адресовані йому, від 03.04.2019 року та від 17.07.2019 року, а також усі вихідні документи, які долучені до скасованих рішень: республіканського Фонду, Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/2323/19, Придніпровського районного суду у справах №711/12517/14-а та №711/9792/16-а, відповідь від 31.10.2018 року на запит Черкаської місцевої прокуратури тощо;
-врахувати, що наслідки виконання вищевказаного рішення та відшкодування моральної шкоди позивач буде приймати виключно від виконавчої служби;
-направити слідчому поліції Тищенку І.В. оригінал справи №25, яка відповідно до журналу обліку особових справ оформлена 13.11.2001 року;
- прийняти до відома, що Гарань С.М. ухвалою від 15.05.2019 року у справі №580/1436/19 визнав корупційні дії у справі №823/782/16 та задовольнив самовідвід;
- провести вказані дії відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України.
          Розглянувши вказане звернення позивача, листом від 06.09.2019 року №01-08/Г-96з-104 за підписом першого заступника керівника відповідача Момота Р.В.  відповідач повідомив ОСОБА_1 наступне. Щодо відкликання листів відповідач зазначив, що станом на час їх складення рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі №823/782/16 були не скасовані, а тому підстав для їх відкликання немає. З приводу бажання позивача прийняти виконання постанови Верховного Суду виключно від виконавчої служби зазначено, що примусове виконання рішення суду здійснюється органами виконавчої служби виключно у разі відмови боржника виконати його добровільно. З метою виплати моральної шкоди відповідач висловив прохання повідомити платіжні реквізити для перерахування коштів. Також запросив позивача з`явитись 12.09.2019 року об 11год. 00хв. для вивчення справи №25 та отримання відповіді на лист від 02.06.2019 року. Щодо направлення слідчому Тищенку І.В. оригіналу справи №25 зазначив, що постановою Верховного Суду зобов`язано видати справу №25 для вивчення позивача, а не направити слідчому, у зв`язку з чим така вимога не підлягає задоволенню. Щодо ухвали судді Гараня С.М. зазначив, що  вона не містить посилань на будь-які обставини або факти, які розглядались у справі №823/782/16, у зв`язку з чим не може братися до уваги, як доказ корупційних дій.
          Вказаний лист направлений позивачу 06.09.2019 року та отриманий ним 09.09.2019 року, що підтверджується даними фіскального чека поштового відділення (штрих-код відправлення№1800100403960) та інформацією із сайту «Укрпошта».
           10.09.2019 року лист аналогічного змісту №01-08/Г-96з-104 із зазначенням «Повторно» підписаний керівником відповідача Леоновим О.П. , було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та отримано позивачем 11.09.2019 року, що підтверджується даними фіскального чека поштового відділення (штрих-код відправлення №1800100099217) та даними сайту «Укрпошта».
          Цього ж дня відповідачем було складено телефонограму №08-07-1724 щодо запрошення позивача 12.09.2019 року об 11.00 год. до Управління за адресою: м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 18, каб.31, - для вивчення справи №25 та отримання відповіді на лист від 02.06.2016 року. Також висловлено прохання повідомити платіжні реквізити для перерахування коштів стягнутої за рішенням суду моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.
          Позивач 10.09.2019 року подав на ім`я керівника відповідача Леонова О.П. заяву (вх.№Г-98 від 10.06.2016 року), в якій, посилаючись на ч.4 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», зазначив про заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії яких оскаржуються. Наголосив, що його заява від 02.09.2019 року направлена проти Момота Р.В. і підписання ним відповіді є злочином. Тому повертає його відповідь від 06.09.2019 року. Також просив видати йому матеріали перевірки питань, вказаних у заяві, направити письмове підтвердження дат перебування Леонова О.П. у відпустці, у відповіді на заяву від 02.09.2019 року відобразити реакцію керівника відповідача на відповідь Момота Р.В .
          Листом від 12.09.2019 року №01-08/Г-12з-105 відповідач повідомив позивача, що розглянув заяву від 02.06.2016 року та з урахуванням постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №823/782/16 повідомляє, що листом від 06.09.2019 року він повідомив ОСОБА_1 про необхідність з`явитись 12.09.2019 року об 11год. 00хв. для вивчення справи №25 та отримання відповіді на лист від 02.06.2019 року. Роз`яснено про можливість прийти у інший день у зручний час згідно з графіком прийому із попереднім повідомленням. Щодо постанови від 30.05.2016 року №2301/12052/1112 повідомлено, що вона прийнята на виконання рішення Придніпровського районного суду від 13.04.2016 року у справі №711/12517/14-а, якою відмовлено у призначенні позивачу страхових виплат і постановою Верховного Суду від 15.08.2019 року її визнано законною. Щодо розшифрування номеру постанови - 2301/12052/1112/1112 повідомлено позивача, що відповідно до наказу Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України від 19.03.2008 року №188 (що діяла на час її винесення) номер постанови, що стосується потерпілого читається так: 23 - код управління; 01 - код відділення; 12052 - номер справи; 1112 - внутрішній номер постанови в межах справи. Також зазначено, що оскільки рішення стосовно нещасного випадку приймалось у 2014 році, а у 2001 році рішення за заявою від 12.11.2001 року не прийняте через судові спори, постанова від 30.05.2016 року виносилась у межах зареєстрованої особової справи №12052, рішення у якій визнано правомірним. Щодо питання не направлення постанови від 30.05.2016 року №2301/12052/1112 до Відділу примусового виконання рішень позивачу роз`яснено, що на виконання постанови Придніпровського районного суду від 13.04.2016 року у справі №711/12517/14-а розглянуто справу за заявою позивача від 12.11.2001 року з доданими документами, що зареєстрована 13.11.2001 року за №25, та прийнято рішення у формі постанови від 30.05.2016 року №2301/12052/1112 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг. Вказана постанова прийнята з огляду на рішення Придніпровського районного суду від 16.04.2004 року 2-59/04, яким встановлено, що нещасний випадок від 06.05.1987 року не пов`язаний з виробництвом. Листом від 30.05.2016 року №1047/03-12 вищевказана постанова направлена відділу ДВС, на підставі чого державний виконавець виніс постанову від 16.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження №51161878.
          Листом від 23.09.2019 року №01-08/Г-98з-107 відповідач повідомив позивача про розгляд його заяви від 10.09.2019 року. Зокрема, зазначено, що лист від 06.09.2019 року №01-08/Г-96з-104 підписаний першим заступником начальника Управління Момотом Р.В. у зв`язку з перебуванням начальника Управління Леонова О.П. у відрядженні. У ньому зазначено, що 10.09.2019 року позивачу надано відповідь на звернення від 02.09.2019 року за підписом начальника Управління Леонова О.П. та у присутності працівників патрульної поліції запропоновано його отримати особисто. У зв`язку з відмовою отримання відповіді вона направлена рекомендованим листом. Листом позивача повідомлено про готовність виконання постанови Верховного Суду та запрошено прийти до Управління для вивчення документів, надання відповіді на питання, поставлені у зверненні від 02.06.2016 року, а також отримання платіжних реквізитів для перерахування моральної шкоди. Оскільки у визначений час (12.09.2019 року об 11год. 00хв.) позивач до Управління не прибув, йому  було повторно запропоновано з`явитись до Управління 27.09.2019 року о 10год. 00хв. для вирішення вищевказаних питань. Роз`яснено, що у разі неможливості прибути в обумовлений час, позивач може прийти в інший зручний для нього час згідно з графіком прийому громадян, заздалегідь повідомивши про це. Повідомлено, що Управлінням детально вивчено обставини, на які позивач посилається, але порушень чинного законодавства заступником начальника Управління Момотом Р.В. не виявлено. У додатках до вказаного листа зазначено  про надання копії наказу Управління про відрядження.
          Не погоджуючись з такими діями відповідача, а також з листами від 06.09.2019 року, 10.09.2019 року, 12.09.2019 року та 23.09.2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
           Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені у листах від 06.09.2019 року, 10.09.2019 року, 12.09.2019 року, 23.09.2019 року відповіді на заяви позивача від 02.09.2019 року та від 10.09.2019 року є неповними, порушують права позивача як на інформацію, так і на належний та об`єктивний розгляд його скарг, реальне відновлення порушених його прав, що підтверджені Верховним Судом у згаданому вище рішенні.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
          Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
          Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
          Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, зокрема, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96).      
          Відповідно до ст. 1 цього Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
          Згідно ст. 3 Закону №393/96, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
          Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. 
          Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
          Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заявою (клопотанням) вважається звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
          Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
          Статтею 5 Закону №393/96 передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може    бути    усним    (викладеним    громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.
          Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
          У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
          Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ст. 7 Закону №393/96).
          Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
          Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 15 Закону №393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
          Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
          Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
          Згідно вимог ст.19 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
          Статтею 20 Закону №393/96 передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
          З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2019 року позивачем було подано на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області Леонова В.А. заяву, в якій ОСОБА_1 просив:  відкликати листи, адресовані йому, від 03.04.2019 року та від 17.07.2019 року, а також усі вихідні документи, які долучені до скасованих рішень: республіканського Фонду, Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/2323/19, Придніпровського районного суду у справах №711/12517/14-а та №711/9792/16-а, відповідь від 31.10.2018 року на запит Черкаської місцевої прокуратури тощо; врахувати, що наслідки виконання вищевказаного рішення та відшкодування моральної шкоди позивач буде приймати виключно від виконавчої служби; направити слідчому поліції Тищенку І.В. оригінал справи №25, яка відповідно до журналу обліку особових справ оформлена 13.11.2001 року; прийняти до відома, що Гарань С.М. ухвалою від 15.05.2019 року у справі №580/1436/19 визнав корупційні дії у справі №823/782/16 та задовольнив самовідвід; провести вказані дії відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України.
          Суд першої інстанції правильно зазначив, що вказане звернення позивача відповідає  вимогам Закону №393/96.  
          На вказане звернення від 02.09.2019 року відповідачем було надано відповідь у формі  листів від 06.09.2019 року №01-08/Г-96з-104 (за підписом першого заступника начальника управління - Момота Р.В.) та від 10.09.2019 року №01-08/Г-96з-104 (за підписом начальника управління Леонова О.П., аналогічного змісту).
          У позовній заяві позивач зазначив, що лист від 06.09.2019 року №01-08/Г-96з-104 (за підписом першого заступника начальника управління - Момота Р.В.) є протиправним, оскільки складений та підписаний не уповноваженою особою. 
          Проте, колегія суддів зазначає, що згідно наявного у матеріалах справи  наказу від 05.09.2019 року №48-вд Леонов О.П. 06.09.2019 року відбув у відрядження. 
          У  п. 2 наказу відповідача від 03.01.2018 року зазначено, що у разі відсутності начальника Леонова О.П. його обов`язки виконує перший заступник Момот Р.В. 
          Отже вказані доводи позивача є необґрунтованими, а тому не приймаються до уваги судом.
          Щодо об`єктивності, всебічності і вчасності розгляду відповідачем звернення позивача від 02.09.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
          Так, у своєму зверненні позивач послався на рішення Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №823/782/16, яким скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції. З вказаних мотивів позивач просив відповідача відкликати листи від 03.04.2019 року, 17.07.2019 року та вихідні документи, до яких долучені відмінені рішення, направити оригінал справи №25, який згідно з Журналом обліку особистих справ оформлений 13.11.2001 року. 
          Отже, позивач фактично просив відповідача переглянути факти і обставини, щодо яких отримував рішення у формі листів від 03.04.2019 року та 17.07.2019 року.
          Водночас, відповідач у своїх відповідях зазначив, що на час надання відповіді у формі листів від 03.04.2019 року та 17.07.2019 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року, які були скасовані рішенням Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №823/782/16, були чинними, а тому для відкликання вказаних листів відсутні підстави. 
          Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
          Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у перегляді власної позиції, викладеної у листах від 03.04.2019 року та 17.07.2019 року, які формувалися на відмінених у подальшому Верховним Судом рішеннях, відповідач фактично відмовився від виконання рішення, яке є обов`язковим до виконання, та таким чином позбавив позивача права на інформацію. 
          Суд першої інстанції правильно зазначив, що нормами чинного законодавства не заборонено вчиняти державному органу дії щодо перегляду його власних рішень (листів) з урахуванням зміни обставин, про які зазначає Верховний Суд.
          Щодо прохання позивача про направлення слідчому поліції Тищенку І.В. оригінал справи №25, яка відповідно до журналу обліку особових справ оформлена 13.11.2001 року, відповідачем у спірних відповідях зазначено, що Верховним Судом було зобов`язано  Фонд видати справу для вивчення №25 саме позивачу, а не слідчому. З огляду на викладене вказана вимога позивача не підлягає задоволенню.
          Проте, колегія суддів вважає вказану відповідь безпідставною, оскільки жодних обґрунтувань та посилань на відповідні вимоги нормативно-правового акту, яким накладено відповідну заборону чи обмеження щодо направлення справи слідчому, вказана відповідь  у собі не містить.
          Жодних доказів того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо з`ясування порядку, способу, визначених чинним законодавством, можливості направлення оригіналу справи №25 слідчому, у матеріалах справи відсутні та апелянтом у апеляційній скарзі не зазначені.
          До того ж у заяві від 02.09.2019 року відсутнє прохання позивача щодо вчинення відповідних дій саме на виконання постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №823/782/16.
          Вказані обставини, на переконання колегії суддів, у розумінні ст.19 Закону №393/96 свідчать про протиправну  бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення позивача від 02.09.2019 року та надання обґрунтованої, повної відповіді на всі поставлені питання.
            Стосовно спірної відповіді відповідача від 12.09.2019 року №01-08/Г-12з-105 «Про розгляд заяви від 02.06.2016», колегія суддів зазначає наступне.
          Так, у матеріалах справи наявна заява позивача від 02.06.2016 року, у якій він просив: видати його особову справу № 25, по якій прийнято незаконну постанову від 30 травня 2016 року № 2301/12052/1112 (з можливістю зняття необхідних ксерокопій); надати письмові відповіді: щодо розшифровки № 2301/12052/1112 по його складовим, причин ненаправлення постанови № 2301/12052/1112 відділу примусового виконання рішень, а також щодо мети направлення апеляційної скарги на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а після спливу терміну на її подачу (в ході розгляду справи зазначене питання було відкликане позивачем).
          Листом від 16 червня 2016 року № 1175/Г-12/01-22 відповідачем надано відповідь на вказану заяву ОСОБА_1 , яка у подальшому було оскаржена позивачем до суду. 
          Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року та прийнято нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним рішення Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Черкаси, оформлене листом від 16.06.2016 року №1175/Г-12/01-22, та  зобов`язано його повторно розглянути заяву позивача від 02.06.2016 року, надати відповідь з урахуванням висновків, що містяться в цій постанові.
          Зокрема, у постанові Верховний Суд зазначив, що на питання щодо розшифрування номеру постанови від 30 травня 2016 року № 2301/12052/1112, Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Черкаси правильно роз`яснено з посиланням на наказ № 188, що вказаний номер розшифровується так: код управління, код відділення, номер справи, внутрішній номер постанови у межах справи. Виходячи з наданого роз`яснення, номер постанови повинен включати таку складову, як номер справи, за якою ця постанова прийнята. Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, відповідачем не роз`яснено, у зв`язку з чим номер постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг (прийнята на виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а, за результатами розгляду заяви позивача від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 12 листопада 2001 року за № 25 з доданими до неї документами) не містить номеру справи - № 25, а містить номер іншої справи - № 12052.
          Щодо відповіді на третє питання, зокрема, про надіслання постанови від 30 травня 2016 року № 2301/12052/1112 до відділу примусового виконання рішень, Верховний Суд зазначив наступне.
           Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року у справі № 823/3413/14, яка набула законної сили 02 лютого 2016 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 Визнано неправомірними дії Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Черкаси під час перевірки звернення ОСОБА_1 від 07 квітня 2014 року у частині розгляду його заяви від 13 листопада 2001 року; зобов`язано Фонд надати відповідь про результати розгляду заяви від 13 листопада 2001 року в порядку статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
          Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а, яке набуло законної сили 24 квітня 2016 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 та  зобов`язано Фонд розглянути справу за заявою ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Черкаси 13 листопада 2001 року за № 25 з доданими до неї документами, та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності».
          Вказаними судовими рішеннями встановлено, що згідно наданої ОСОБА_1 розписки від 13 листопада 2001 року Фондом отримано певний перелік документів, в тому числі й заяву відповідного зразка від 13 листопада 2001 року, яка по суті не розглядалася.
          Встановлено, що 07 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Фонду, за якою було заведено нову справу потерпілого № 12052. Проте, судами встановлено, що заява ОСОБА_1 від 07 квітня 2014 року не містить відомостей, необхідних для її розгляду в порядку статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, які спричинили втрату працездатності», оскільки по суті вказана заява є скаргою на бездіяльність відповідних державних органів щодо розгляду його заяви від 13 листопада 2001 року у справі № 25 та неодноразового протиправного її повернення.
          Також під час розгляду справ № 711/12517/14-а та № 823/3413/14 суди дійшли до висновку, що постанова № 301/12052/12052/3566 від 24 жовтня 2014 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у призначенні страхових виплат та наданні соціальних послуг, фактично винесена по справі № 12052 та заяві від 07 квітня 2014 року, а тому не може вважатися такою, що вирішує заяву від 13 листопада 2001 року.
          Ухвалою від 12 травня 2016 року Придніпровського районного суду м. Черкаси було роз`яснено постанову від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а, та зазначено, що Фонд повинен розглянути справу саме за заявою ОСОБА_1  від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 13 листопада 2001 року за № 25 з доданими до неї документами, а не справу № 12052, сформовану відповідачем за його заявою від 12 листопада 2001 року.
          Станом на 16 листопада 2016 року постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а не виконана, а виконавчий лист повернутий до суду без виконання з підстави неможливості виконання рішення суду без участі боржника (стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, встановлено, що всупереч ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року про роз`яснення постанови від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а, Відділенням Фонду у постанові від 30 травня 2016 року № 2301/12052/1112 вказано про розгляд Фондом не справи № 25 за заявою ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, а заяви останнього від 12 листопада 2001 року.
          Верховний Суд дійшов висновку, що вказані вище обставини спростовують відповідь Фонду, викладену у листі від 16 червня 2016 року № 1175/Г-12/01-22, щодо виконання відповідачем рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14.
          Так, на виконання постанови Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №823/782/16 відповідачем було складено відповідь від 12.09.2019 року №01-08/Г-12з-105 «Про розгляд заяви від 02.06.2016».
          Дослідивши зміст вказаного листа, колегія суддів встановила, що відповідачем не було враховано висновків Верховного Суду у справі №823/782/16 та вдруге не  роз`яснено, у зв`язку з чим номер постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг (прийнята на виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2016 року у справі № 711/12517/14-а, за результатами розгляду заяви позивача від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 12 листопада 2001 року за № 25 з доданими до неї документами) не містить номеру справи - № 25, а містить номер іншої справи - № 12052.
          Суд першої інстанції правильно зазначив, що наявність у відповідача  двох справ за однією заявою страхувальника, у яких розподілені оригінали та копії щодо одного страхового випадку, свідчить про неврахування викладеної вище мотивувальної частини постанови Верховного Суду у вказаній справі, що набрала законної сили та підлягає безумовному виконанню в силу припису ст.129-1  Конституції України.
          Також, у спірному листі зазначено про необхідність завчасного повідомлення позивачем дати його прибуття для ознайомлення з матеріалами справи, що не передбачене жодними нормативно-правовими актами.
          Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що відповідь від 12.09.2019 року №01-08/Г-12з-105 «Про розгляд заяви від 02.06.2016» не повністю відповідає вимогам, встановленим статтями 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, щодо повноти, об`єктивності та вичерпаності наданої відповіді, прийнята без врахування рішення Верховного Суду, а тому дії відповідача щодо формування такої відповіді - є протиправними.
          Стосовно відповіді відповідача від 23.09.2019 року №01-08/Г-98з-107, колегія суддів зазначає наступне.
          Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.09.2019 року позивачем  було подано на ім`я керівника відповідача Леонова О.П. заяву (вх.№Г-98 від 10.06.2016 року), в якій, посилаючись на ч.4 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», зазначив про заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії яких оскаржуються. Наголосив, що його заява від 02.09.2019 року направлена проти Момота Р.В. і підписання ним відповіді є злочином. Тому повертає його відповідь від 06.09.2019 року. Також просив видати йому матеріали перевірки питань, вказаних у заяві, направити письмове підтвердження дат перебування Леонова О.П. у відпустці, у відповіді на заяву від 02.09.2019 року відобразити реакцію керівника відповідача на відповідь Момота Р.В .
          Листом від 23.09.2019 року №01-08/Г-98з-107 відповідач повідомив позивача про розгляд його заяви від 10.09.2019 року. Зокрема, зазначено, що лист від 06.09.2019 року №01-08/Г-96з-104 підписаний першим заступником начальника Управління Момотом Р.В. у зв`язку з перебуванням начальника Управління Леонова О.П. у відрядженні. У ньому зазначено, що 10.09.2019 року позивачу надано відповідь на звернення від 02.09.2019 року за підписом начальника Управління Леонова О.П. та у присутності працівників патрульної поліції запропоновано його отримати особисто. У зв`язку з відмовою отримання відповіді вона направлена рекомендованим листом. Листом позивача повідомлено про готовність виконання постанови Верховного Суду та запрошено прийти до Управління для вивчення документів, надання відповіді на питання, поставлені у зверненні від 02.06.2016 року, а також отримання платіжних реквізитів для перерахування моральної шкоди. Оскільки у визначений час (12.09.2019 року об 11год. 00хв.) позивач до Управління не прибув, йому  було повторно запропоновано з`явитись до Управління 27.09.2019 року о 10 год. 00 хв. для вирішення вищевказаних питань. Роз`яснено, що у разі неможливості прибути в обумовлений час, позивач може прийти в інший зручний для нього час згідно з графіком прийому громадян, заздалегідь повідомивши про це. Повідомлено, що Управлінням детально вивчено обставини, на які позивач посилається, але порушень чинного законодавства заступником начальника Управління Момотом Р.В. не виявлено. У додатках до вказаного листа зазначено  про надання копії наказу Управління про відрядження.
          Суд першої інстанції правильно зазначив, що частина заяви позивача стосується надання публічної інформації, а інша частина свідчить про непогодження з отриманою відповіддю (у формі листа).
          У розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
          Згідно  ч.1 ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації на підставі №2939-VI є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
          Визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Оскільки інформація, яку позивач у заяві просив йому надати (матеріали перевірки його заяви), стосується службової діяльності відповідача, суд дійшов висновку, що саме відповідач є розпорядником інформації стосовно зазначених питань. 
          Дослідивши зміст спірного листа, колегія суддів встановила, що додатком до нього зазначено наказ управління про відрядження. Вказані обставини свідчать про розгляд відповідачем вимоги позивача щодо надання копії наказу Управління про відрядження.
          Крім того, у вказаному листі детально повідомлено про хід листування з позивачем та факти запрошення для прибуття позивача до відповідача та готовність останнього виконати рішення Верховного Суду. Повідомлено про ретельне вивчення обставин, на які посилався позивач, та не встановлення фактів порушень чинного законодавства першим заступником - Момотом Р.В.
          Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що ним дійсно проводилась перевірка повноти та дійсності фактів у листах на попереднє звернення позивача, оскаржених дій зазначеної посадової особи відповідача; доказів щодо складання та направлення позивачу за його заявою від 10.09.2019 року  матеріалів перевірки його питань, викладених в заяві від 02.09.2019 року; доказів фактичної перевірки та реакції керівника, про які повідомляв заявник, причин не надання їх заявнику. 
          З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відповідь від 23.09.2019 року не повністю відповідає вимогам, встановленим статтями  19 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, щодо повноти, об`єктивності та вичерпаності наданої відповіді, а тому дії відповідача щодо формування такої відповіді - є протиправними.
          Враховуючи викладене у сукупності, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивача від 02.09.2019 року (вх. від 02.09.2019 року №Г-96) та від 10.09.2019 року (вх. від 10.09.2019 року №Г-98), об`єктивно, всебічно і вчасно перевіривши викладені в них обставини та факти, а за наслідками - вчинити в межах чинного законодавства заходи та письмово повідомити його у встановлений законодавством строк щодо всіх викладених у вказаних заявах питань, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
          Щодо позовної вимоги позивача про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          В даному випадку в апеляційній скарзі відсутні будь-які обґрунтування з приводу вказаної позовної вимоги, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.
          Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
          Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області - залишити без задоволення.
          Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

          Головуючий суддя:                                                                                  Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          В.В.Файдюк

                                                                                                            Є.І.Мєзєнцев