ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2020 року м. Харків
Справа № 643/1588/19
Провадження № 22-ц/818/3499/20 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
Учасники справи :
Позивач: З ОСОБА_1 ,
Відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант", ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант" та до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Букреєвою І.А., 
в с т а н о в и в :
У лютому 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ТДВ СК «Альфа - Гарант» та до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В якій з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача Страхова компанія "Альфа Гарант" судові витрати та з ОСОБА_2 на свою користь: 49633, 76 гривень матеріальної шкоди, 2000 гривень витрати на складання звіту, 2000 гривень-  розмір несплаченої франшизи по договору страхування, також просила стягнути 50000 гривень моральної шкоди, яка вчинена їй пошкодженням автомобіля та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.08.2018р. на вул. Академіка Павлова біля будинку № 138 сталося ДТП за участю автобілю ЛЕКСУС 470 державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача та МАЗДА 3 державний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу були спричинені матеріальні збитки, були пошкоджені: кришка багажника, бампер задній, відбивач бампера лівий, відбивач бампера правий, підсилювач бампера, кронштейн бампера задній, панель задня, кронштейн бампера std., логотип мазда, ліхтар задній, ліхтар номерного знаку, кріплення бамперу автомобіля марки «Мазда» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та її наслідків підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 04.09.2018 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зазначала, що розмір збитків згідно висновку №46С судової автотоварознавчої експертизи від 28.09.2019 року розмір збитків у звязку з відновленням автомобіля відповідно до ремонтної канкуляції становлять 87058,10 гривень. Частково у сумі 37424,34 гривень шкода була погашена страховою компанією, де була застрахована цивільна відповідальність відповідача. Таким чином, невідшкодована сума становить 49633,76 гривень.

Справу було розглянуто за відсутності сторін.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4  у відшкодування матеріальної шкоди 49 633,76 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.У позові до ТДВ СК «Альфа - Гарант» відмовлено.Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки страхової виплати не достатньо для повного відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивачки, то різниця в сумі 49 633,76 грн. має бути сплачена відповідачем. Пошкодження майна позивача у результаті дій відповідача призвело до душевних страждань позивачки, пов`язаних із пошкодженням її власності, що обмежило її можливості користуватися цим майном, а також - спричинило необхідність вчинення додаткових дій, спрямованих на відновлення автомобіля, та на відновлення своїх порушених прав, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ТДВ СК «Альфа - Гарант» згідно поліса № НОМЕР_3 , у якому ліміт за шкоду майну становив 50 000 грн. Отже вважає, що такий поліс повністю покриває спричинені матеріальні збитки. Вважає висновок суду таким, що суперечить правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.Також зазначає, що позивачем не надано доказів сплати грошових коштів за проведення відновлювального ремонту автомобіля.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_4 зазначила, що має право на відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи. 
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 14.08.2018 р., керуючи автомобілем ЛЕКСУС 470 державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Академіка Павлова біля будинку № 138 у м. Харкова по головній дорозі у лівому ряду водій автомобіля лексус не був уважним за кермом та спричинив зіткнення з транспортним засобом марки «Мазда» номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду також по головній дорозі в лівому ряду по вул. Академіка Павлова у м. Харкові , допустив порушення вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «Мазда» номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 були спричинені матеріальні збитки, а саме були пошкоджені: кришка багажника, бампер задній, відбивач бампера лівий, відбивач бампера правий, підсилювач бампера, кронштейн бампера задній, панель задня, кронштейн бампера std., логотип мазда, ліхтар задній, ліхтар номерного знаку, кріплення бамперу.

Вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді та її наслідків підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 04.09.2018 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу ЛЕКСУС 470 державний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа - Гарант» згідно поліса № НОМЕР_3 .

ТДВ СК «Альфа - Гарант» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , від якої позивач отримала страхове відшкодування у розмірі 37424,34 грн., 07.11.2018 року Товариством було сплачено 14196 ,99 гривень, 14.12.2018 року було сплачено 3239,40 грн., 02.04.2019 року – 19987,95 гривень. Вартість матеріальних збитків за страховим відшкодуванням була оцінена у 37 424,34 гривень розмір франшизи склав 2000 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до звіту про оцінку майна, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5  дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 28 вересня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда» реєстраційний номер  НОМЕР_2  в результаті його пошкодження в ДТП, складає 87 058 грн. 10 коп.(а.с.13-21)

Жодних доказів на спростування вказаного розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано й матеріали справи їх не містять.

Матеріальна шкода 
Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Стаття 22 цього Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки, викладені в постановах Верховного Суду мають враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.
На час розгляду апеляційним судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції.
Згідно угоди виконаних робіт ТДВ СК «Альфа - Гарант», страхувальник - відповідач ОСОБА_2 , сума сплаченого страхового відшкодування шкоди, завданій автомобілю позивачці ОСОБА_4 внаслідок згаданого вище ДТП, складає 37 424, 34 грн. (а.с. 89).

Умовами укладеного відповідачем  ОСОБА_2 з ТДВ СК «Альфа - Гарант» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений ліміт відповідальності страховика у сумі 50000 грн.

Отже, страхова компанія виконала свої зобов`язання в межах ліміту відповідальності.

Не відшкодованими залишились: франшиза, фізичний знос та ПДВ.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Разом з тим, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.
Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України.
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що виплачене страховиком позивачу страхове відшкодування не забезпечує повного відшкодування завданої потерпілій шкоди у зв`язку з пошкодженням належного їй на праві власності автомобіля, дійшов правильного висновку про покладення страхового відшкодування саме на винуватця ДТП – ОСОБА_2 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_4 погодилась із сумою сплаченого страхового відшкодування шкоди та у подальшому не повідомляла страхову компанію про незгоду з таким розміром відшкодування.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, з яким частково погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач  ОСОБА_2  в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачці різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка нею одержана від страховика, крім ПДВ.
Так, з висновку №46-С судової автотоварознавчої експертизи від 28.09.2018 року вбачається, що розмір майнової шкоди зазначено з врахуванням ПДВ на запчастини, які підлягають заміні, а саме сума 68903,03 грн. (а.с.71)

Отже, сума ПДВ складає 20% від 68903,03 грн. у розмірі 13780 ,61 грн., яка не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки позивачем такі витрати не понесені.

З огляду на це, стягненню з відповідача на відшкодування майнової шкоди підлягає 87058,10 -37424,34 - 13780,61 = 35853,15 грн.
Моральна шкода 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн, відповідає засадам розумності та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивачки. З вини відповідача, який не здійснював ніяких добровільних кроків для хоча б часткового відшкодування завданої значної шкоди майну позивачки, внаслідок вона тривалий час обмежена у своїх законних правах та можливостях використовувати свій автомобіль, внаслідок чого змушена докладати значних і тривалих додаткових зусиль для відновлення своїх можливостей та для захисту свого права, вона зазнала тривалих моральних страждань та втрат немайнового характеру.  
Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно та об`єктивно негативно вплинуло на моральний стан позивачки та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що при визначені його відповідальності за завдані збитки має бути врахований фізичний знос автомобіля, спростовуються роз`ясненнями викладеними в п.9 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно змісту якої , якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі комплектуючі частини модифікації, що випускаються взамін взятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Посилання у доводах апеляційної скарги на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати докази у підтвердження понесених збитків суперечить положенням статті 22 ЦК України відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується належним висновком кваліфікованого спеціаліста - оцінщика майна, який відповідачем належними і допустимими доказами не спростований. 
Посилання в апеляційній скарзі на практику касаційного суду є безпідставним і помилковим.
Таким чином, доводи скарги не спростували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та було правильно застосовано норми матеріального права.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції перерозподіляє судові витрати.
Так, ціна позову становить 49 633,76 грн., позовних вимог задоволено на суму 35853,15 грн., що складає 72,24% (35853,15 х100/49633,76).
До суду першої інстанції позивачем сплачено за подання позовної заяви 1268,61 грн.
Стягненню з відповідача на користь позивача за задоволення 72,24 % позовних вимог підлягає 916,44 грн. (1268,61 х 72,24% )
Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 1903,50 грн., задоволені вимоги апеляційної скарги становлять 27,76% (100- 72,24).
Стягненню з позивача на користь відповідача за 27,76% задоволених вимог апеляційної скарги підлягає 528,41 грн. ( 1903,50 х 27,76% )
Відповідно до п.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
На підставі п.10 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 388,03 грн. (916,44 - 528,41)
Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2019 року в частині стягнення майнової шкоди в сумі 49633,76 грн. та судових витрат в сумі 1268,61 грн. - змінити.
Позов в цій частині задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 35853 (тридцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. 15 коп. та судові витрати в сумі 388 (триста вісімдесят вісім) грн. 03 коп.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                                      О.В.  Маміна

                                                                                               Н.П. Пилипчук