ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року 
м.Київ
справа № 804/2803/15
адміністративне провадження № К/9901/7654/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року (суддя Віхрова В.С.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року (головуючий суддя Лукманова О.М., судді: Божко Л.А., Прокопчук Т.С.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця, відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №110010000/2014/600162/1 від 12 серпня 2014 року та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/20077 від 12 серпня 2014 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство вказувало, що визначення митним органом митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, за другорядним (за ціною договору щодо ідентичних товарів), а не за основним (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)), як було здійснено позивачем, методу суперечить вимогам Митного кодексу України (далі - МК України), оскільки декларантом було надано всі необхідні документи для ідентифікації товару, що ввозився, та підтвердження заявленої ним митної вартості останнього.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи такі рішення, суди, дослідивши обставини справи, прийшли до висновку, що у зв`язку із непідтвердженням Товариством правильності визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору (контракту), відповідачем правомірно скориговано останню за другорядним методом.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Товариство звернулось до суду з касаційною скаргою, в якій, зазначаючи про неврахування судами наведених ним в позовній заяві доводів й обґрунтувань незаконності здійсненого митним органом коригування митної вартості імпортованого товару, просило їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що 28 січня 2014 року між Товариством (як покупцем) та Компанією «INVERELL LIMITED» (Кіпр) (як продавцем) укладено контракт №14-0157-12 на поставку товару - вогнетривкої продукції умовах DАР - ст.Правда Придніпровської залізниці.

Умовами контракту передбачено, що ціни на товар діють за прейскурантом продавця та встановлюються у специфікаціях.

Відповідно додатку до контракту (специфікації) №2 від 28 січня 2014 року продавцем 30 липня 2014 року здійснено поставку товару - невипалених виробів у вигляді брикетів подушкоподібної форми, що містять магнезіт: шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 з вмістом МgO - 64%; SiO2 - 15%, СаО - 5%, Fе203 - 5% розміром 10х40мм у кількості 110,000 тон.

Для митного оформлення партії товару позивачем 11 серпня 2014 року надано до митного оформлення Митниці вантажно-митну декларацію форми МД-2 №110010000/2014/021367, в якій митну вартість товару визначено за основним методом - ціною договору (контракту) в розмірі 277,00 доларів США за 1 тону, до якої додано: контракт №14-0157-12 від 28 січня 2014 року, додаток до контракту №2 від 28 січня 2014 року, рахунок-фактуру (інвойс) №709755 від 21 травня 2014 року, лист №062Д/1198 від 11 серпня 2014 року, коносамент №5 від 26 липня 2014 року, вантажну відомість від 26 липня 2014 року, залізничні накладні для внутрішнього сполучення №45951985, №45951993 від 07 серпня 2014 року, дилерський контракт від 11 березня 2010 року, лист виробника від 30 липня 2014 року, розрахунок ціни (калькуляцію) виробника товару №0775 від 30 липня 2014 року, прайс-лист виробника товару від 21 липня 2014 року, рахунок про здійснення продавцем платежів третім особам (виробнику товару) №709755 від 21 липня 2014 року, прайс-лист продавця товару №14125 від 30 липня 2014 року, рахунок-фактуру (інвойс) про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1294 від 23 липня 2014 року, лист продавця №0786 від 30 липня 2014 року, сертифікат ваги від 21 липня 2014 року, сертифікат про походження товару форми «А» №В0632129 від 18 липня 2014 року, сертифікат якості від виробника товару від 21 липня 2014 року, екологічну декларацію №2030 від 30 липня 2014 року, службову записку №11-44/557 від 13 вересня 2014 року, копію митної декларації країни відправлення №14160400ЕХ060315 від 22 липня 2014 року.

Митний орган при перевірці поданих документів дійшов висновку, що вони не містять всіх даних для визначення митної вартості товару за основним методом, а також мають розбіжності, зокрема, наявні факти перевантаження/передачі вантажу, заміни транспортного засобу, зміни перевізника, що впливає на ціну товару, оскільки до митної вартості входять всі витрати? у тому числі транспортні, дилерські, витрати навантаження/розвантаження.

Так, митний орган зазначав, що наданий до митного оформлення зовнішньоекономічний контракт від 28 січня 2014 року №14-0157-12, що укладений з Компанією «INVERELL LIMITED» (Кіпр) та за яким товар постачається на умовах DАР-Дніпродзержинськ, не є прямим, в зв`язку з чим подано дилерський контракт від 11 березня 2010 року, умовами якого передбачено отримання комісії, яку сплачує виробник - «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина) продавцю - Компанії «INVERELL LIMITED» (Кіпр) на умовах FОВ у розмірі 3% для розчинів та інших вогнетривких виробів; в той же час надана до митного оформлення калькуляція собівартості від 30 липня 2014 року за №0775, видана виробником «Kumas Manyezit Sanayi A.S.», визначає собівартість шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 130,00 доларів США за 1 тону (без урахування звичайного прибутку); відповідно до пункту 4 дилерської угоди приймання замовлень на продукцію від «INVERELL LIMITED» (Кіпр), здійснюється за прайс-листом «Kumas Manyezit Sanayi A.S.» (Туреччина), а наданий до митного оформлення прайс-лист містить відомості щодо вартості шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 160,00 доларів США за 1 тону на умовах FОВ - порт Туреччини; крім того в підтвердження вартості продажу товару виробником продавцю надано інвойс від 21 липня 2014 року за №709755 та декларацію країни експорту від 22 липня 2014 року за №14160400ЕХ060315, що підтверджують зазначений у прайс-листі рівень вартості; отже в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності щодо ціни товару й не підтверджено витрат на комісійну винагороду дилера; водночас декларантом не подано перекладу декларації країни експорту від 22 липня 2014 року №14160400ЕХ060315.

Для підтвердження рівня вартості за зовнішньоекономічним контрактом надано прайс-лист продавця - Компанії «INVERELL LIMITED» від 30 липня 2014 року №14125, яким пропонується для продажу товар - шлакоутворюючі брикети марки KUMSLAG PL66 вартістю 202,00 долари США за 1 тону без зазначення умов та способу поставки; в той же час рахунком від 21 липня 2014 року за №709755, виставленим відповідно до зовнішньоекономічного контракту №14-0157-12 від 28 січня 2014 року, визначено вартість шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 на рівні 277,00 доларів США за 1 тону на умовах DАР - Дніпродзержинськ, тобто існує розбіжність у ціноутворенні товару й таку різницю між вартістю рахунку за зовнішньоекономічним контрактом та вартістю, що зазначена у декларації країни експорту на умовах FОВ порт Gemlik, може складати транспортна складова та складова щодо комісійної винагороди дилера; разом з тим в підтвердження транспортної складової надана копія рахунку від 23 липня 2014 року №1294, що виставлений Компанією «Realite» продавцю - Компанії «INVERELL LIMITED» та містить відомості щодо вартості транспортування FОВ - порт Gemlik, Туреччина - DАР - Дніпродзержинськ шлакоутворюючих брикетів марки KUMSLAG PL66 у кількості 110,300 тон на рівні 8272,50 доларів США (75,00 доларів США за 1 тону); при цьому зазначений рахунок не може бути прийнятий як доказ транспортної складової оцінюваного товару, оскільки не містить будь-яких відомостей, що давали б змогу ідентифікувати його з імпортованою партією товару.

За відомостями коносамента №5 від 26 липня 2014 року аванс фрахту був отриманий, проте відомості щодо його платника відсутні.

Відповідно до заяви позивача від 11 серпня 2014 року №062Д/1198 підтвердження транспортної складової територією України неможливе, а вартість транспортування від виробника до пункту призначення, витрати на навантаження-розвантаження-страхування перевезення-обробку товарів є складовими вартості товару за контрактом, яка і заявлена як митна вартість; в той же час за відомостями залізничних накладних від 07 серпня 2014 року №45951985, №45951993 вартість перевезення територією України від порту призначення до м.Дніпродзержинськ вантажу вагою 110,300 тон складає 6844,00 грн., а платником є УТЛЦ, однак угод щодо відшкодування вартості перевезення продавцем - Компанією «INVERELL LIMITED» зазначеному платнику до митного оформлення не надано.

З цих підстав митний орган витребував у Товариства додаткові документи в підтвердження складових митної вартості, оплати за товар, вартості внутрішнього перевезення, а саме: рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; транспортні (перевізні) документи якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість основних складових товару; переклад копії митної декларації країни відправлення.

Втім вищевказані вимоги Митниці позивачем не виконано.

12 серпня 2014 року відповідачем прийнято рішення №110010000/2014/600162/1, яким скориговано митну вартість товару за другорядним методом (внаслідок чого остання збільшилась з 0,277 доларів США до 0,750 доларів США за 1 кг) та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/20077.

Під час здійснення коригування відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей згідно МД від 17 червня 2014 року №110010000/2014/20862, від 17 липня 2014 року №110010000/2014/021125, за якими оформлено товари за той самий період, по тому самому контракту (№14-0157-12 від 28 січня 2014 року), з умовою транспортування DАР - ст.Правда Придніпровської залізниці.

З метою випуску товару у вільний обіг позивач скористався правом, наданим частиною 3 статті 52 МК України, та оформив 12 серпня 2014 року нову ВМД по формі МД-2, сплативши необхідні митні платежі та надавши гарантію в розмірі різниці між заявленою митною вартістю та митною вартістю, визначеною відповідачем.

Не погодившись з рішенням Митниці щодо коригування митної вартості товарів та карткою відмови, Товариство звернулось до суду з позовом у даній справі.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Втім, як вже зазначалось в цій постанові, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано всі належні та допустимі докази в підтвердження правильності обраного методу визначення митної вартості товару та числових значень останньої.

Рішення ж Митниці про коригування митної вартості прийнято з огляду на виявлені під час митного оформлення розбіжності у документах та відсутність документального підтвердження всіх складових митної вартості імпортованого товару, а саме транспортних витрат і комісійної винагороди дилера.

Такі розбіжності, як встановили суди, полягали у різних цінах на замовлений позивачем товар, які зазначено в калькуляції собівартості товару, а також в прайс-листах та інвойсах на цей же товар, виданих виробником товару та його дилером (продавцем за контрактом від 28 січня 2014 року), які, на думку митного органу, потребували додаткового документального підтвердження, якого декларант не надав.

Погодившись із такими доводами Митниці, суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи вимагались у декларанта пояснення стосовно різних цін та власне яким чином різниця між ціною, яку виробник (Компанія "Kumas Manyezit Sanayi A.S.") виставив дилеру (продавцю за контрактом від 28 січня 2014 року) і ціною, за якою останній потім реалізував цей же товар позивачу, у підсумку вплинула чи могла вплинути на митну вартість імпортованого товару, зокрема в сторону її заниження.

Що ж до тверджень Митниці про те, що при визначенні митної вартості за першим методом не було враховано транспортних витрат, а також неприйняття до уваги рахунку від 23 липня 2014 року №1294, що виставлений Компанією «Realite» продавцю - Компанії «INVERELL LIMITED» з огляду на неможливість на його підставі ідентифікувати товар, що перевозився, із імпортованою партією товару, то, в даному випадку, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що згідно з контактом від 28 січня 2014 року поставка товару здійснювалась на умовах "DAP - ст.Правда Придніпровської залізниці", що за правилами Інкотермс 2010 року, з поміж іншого, передбачає покладення саме на продавця обов`язку по перевезенню товару, а відтак і всі пов`язані з цим витрати і ризики.

При цьому, розглядаючи справу й погоджуючись із розрахунками Митниці про ймовірну вартість затрат на транспортування товару до обумовленого сторонами місця призначення, суд не з`ясував замовника послуг перевезення, дійсних умов перевезення (станція відправлення і пункт призначення (зважаючи на те, що одним із індикаторів ризику операції зазначено перевантаження/передача вантажу; зміна транспортного засобу), вартості такого перевезення, на кого покладено обов`язок зі сплати таких послуг та, відповідно, чи включено їх вартість у ціну, за якою позивач придбав оцінюваний товар.

Без з`ясування таких деталей організації транспортування (перевезення) та, відповідно, їх значення для визначення митної вартості товару за основним методом, висновки про неврахування декларантом транспортної складової при визначенні митної вартості оцінюваного товару є передчасними.

Крім того, проаналізувавши умови дилерської угоди між виробником продукції та Компанією «INVERELL LIMITED» від 11 березня 2010 року, Митниця дійшла висновку, що комісійна винагорода обов`язково має бути включена у ціну товару, а базою для нарахування комісійної винагороди є ціна товару, вказана в прайс-листі дилера.

Однак для висновку про необхідність включення декларантом до митної вартості товару додатково ще й комісійної винагороди потрібно передусім з`ясувати чи впливають умови господарських взаємовідносин дилера і виробника на права та обов`язки покупця цього товару, в даному випадку Товариства.

Суд же першої інстанції, погодившись з аргументами Митниці щодо комісійної винагороди, не з`ясував, чи дійсно вартість товару, за якою дилер продавав його своєму покупцю, повинна включати комісійну винагороду і чи було її включено до контрактної вартості товару, на чому наголошував позивач.

Таким чином, даючи правову оцінку рішенню про коригування митної вартості, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, що є в матеріалах справи, і не з`ясував усіх обставин, які б в цілому давали достатні підстави стверджувати про неможливість застосування першого методу визначення митної вартості імпортованого позивачем товару; мотиви, якими керувався суд, ґрунтуються виключно на аргументах і розрахунках відповідача, однак не містять обґрунтованого пояснення причин неврахування доводів позивача стосовно як обставин поставки оцінюваного товару, так і складових його митної вартості.

Апеляційний суд цього недоліку суду першої інстанції також не усунув.

Водночас суди попередніх інстанцій в своїх рішеннях вказали, що Митницею встановлено вартість імпортованого позивачем товару на підставі другорядного - резервного методу, в той же час в оскаржуваному рішенні (зокрема, його графах 31 та 33) йдеться про те, що таку вартість відповідачем визначено за ціною договору щодо ідентичних товарів, а отже спірним правовідносинам в контексті такої обставини суди також оцінки не надали.

Частинами 4, 5 статті 11 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) передбачалось, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У відповідності до змісту наведених положень суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Загальне правило оцінки доказів сформульоване у частині 1 статті 86 КАС України, згідно з яким суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 статті 138 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Тобто предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. З`ясуванню і перевірці доказами підлягають також причини і умови, які сприяли правопорушенню або виникненню публічно-правового спору.

Як передбачалось статтею 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Аналогічні за змістом положення закріплені і в КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Неповнота при з`ясуванні обставин цієї справи призвела до передчасних висновків судів попередніх інстанцій. Зазначені недоліки унеможливлюють формулювання правового висновку, а їх усунення можливе лише у разі відновлення судового розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі статей 349, 353 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко