Справа № 354/718/17 
Провадження № 22-ц/4808/656/20 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючого (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,
               за участю секретаря                        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 , подану адвокатом Осадчою Наталією Олександрівною, на рішення Яремчанського міського суду в складі судді Польської М.В., ухвалене 04 березня 2020 року в м. Яремче Івано-Франківської області, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лубніна Тетяна Іонівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк Валерія Анатоліївна, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
в с т а н о в и в:
У грудні 2017 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лубніна Т.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
       Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 15 червня 2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки в с.Поляниця Яремчанської міської ради, кадастровий номер 2611092001:22:002:0180, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При зверненні у вересні 2017 року до нотаріуса щодо підготовки документів для укладення договору купівлі-продажу згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про ніби-то відчуження нею, від її імені, не уповноваженими особами за очевидно підробленим паспортом, на підставі договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки ОСОБА_3 в подальшому з перепродажем ОСОБА_1 . Зазначає, що ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року не укладала, підпис у документі підроблений, безготівковий розрахунок через банк з нею не проводився. Підтвердженням цього є також наявність у неї оригіналу державного акта на цю земельну ділянку. Посилаючись на вказані обставини, на підставі статей 330, 388 ЦК України просила витребувати від ОСОБА_1 як добросовісного набувача на її користь земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с. Поляниця Яремчанської міської ради (кадастровий номер 2611092001:22:002:0180, реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 1122823126000). Також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 19 грудня 2016 року №33008023, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І., та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 20 березня 2017 року №34353773, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А.
Рішенням Яремчанського міського суду від 04 березня 2020 року позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради (кадастровий номер 2611092001:22:002:0180, реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 1122823126000). Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 19 грудня 2016 року №33008023, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І., та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 20 березня 2017 року №34353773, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_2 поза її волею, без укладення нею у встановленому порядку договору про розпорядження своєю власністю, що є підставою для витребування земельної ділянки від відповідача.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Осадча Н.О. посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку наданих доказів, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про те, що позивач є власником спірної земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради (кадастровий номер 2611092001:22:002:0180). При цьому не враховано, що 14 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вказаної ділянки. В подальшому 20 березня 2017 року договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Цього ж дня за відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку. Жодних судових рішень про визнання вказаних правочинів недійсними та/або незаконним набуття права власності немає. При цьому наявність у позивача оригіналу Державного акта на право власності на земельну ділянку не спростовує факту укладення нею договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року. З 01 січня 2013 року підтвердженням реєстрації права власності на земельну ділянку, яка переходить від однієї особи до іншої, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, законодавством не покладено на попереднього власника обов`язку передати свої правовстановлюючі документи наступному власнику. Факт укладення саме ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року також підтверджує наявність у неї примірника цього договору. Не встановлено судом і будь-яких порушень вимог законодавства про нотаріат при укладенні нотаріусом договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року. 
Також вказує, що дійсно у матеріалах справи наявні копії двох паспортів, виданих на ім`я ОСОБА_2 . Разом з тим дослідження щодо дійсності чи підроблення одного із них не проводилось. Відповідно достеменно невідомо який з них є дійсним, а який підробленим. 
Безпідставно місцевим судом прийнято до уваги і висновки судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів, оскільки такі здобуті під час досудового розслідування та отримані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Окрім того, на думку апелянта, позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права власності. Застосування такого способу захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння можливе тільки за умови відсутності зобов`язально-правових (договірних відносин). Натомість у даному спорі мають місце саме договірні відносини, підтвердженням чого є укладення 14 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.
Також вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Адже під час перевірки законності рішення нотаріуса Атаманюк В.А. щодо державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮУ порушень закону не виявлено.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.
У засідання апеляційного суду учасники справи та їх представники не з`явилися повторно будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому адвокат Іванова О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримавши викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи щодо залишення рішення суду без змін, та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. 
Натомість представник  ОСОБА_1  - адвокат Осадча Н.О. 06 серпня 2020 року в черговий раз надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з карантинними заходами, установленими постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 та від 20 травня 2020 року №392, виявленням випадку захворювання в апеляційному суді та неможливістю приймати участь, в тому числі в судових засіданнях з 01 по 14 вересня 2020 року в зв`язку з перебуванням у відпустці. 
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.
Станом на час апеляційного розгляду справи введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває п`ять місяців, в черговий раз продовжений до 31 серпня 2020 року, строки його завершення не відомі. Ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).
В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України.
Однак, від апелянта та його представника - адвоката Осадчої Н.О. заяв до суду про участь в апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві) в тому числі дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.
       Наведене свідчить про часткове усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. 
При цьому також враховується, що здійснення судами судочинства та забезпечення доступу до правосуддя продовжується з урахуванням застосування всіх необхідних протиепідемічних заходів щодо захисту здоров`я громадян.
В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань, встановлення адаптивного карантину, що зумовлює послаблення раніше прийнятих обмежень, відновлення роботи транспорту, ту обставину, що ні м. Київ, ні Івано-Франківська область на день розгляду справи не віднесені до «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19, можливість скористатися правом на участь в апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції, колегія суддів не вбачає підстав для висновку щодо ускладнення участі представника відповідача у судовому засіданні 12 серпня 2020 року.
З врахуванням вищенаведених обставин та з метою дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів відповідно до положення статті 372 ЦПК України перешкод розгляду справи за відсутності апелянта ОСОБА_1 та його представника - адвоката Осадчої Н.О., як і інших учасників справи, не знаходить.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі «Шульга проти України»). Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі «Скордіно проти Італії»). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах «Скордіно проти Італії», «Сюрмелі проти Німеччини»).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» зазначено, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Як правильно встановив місцевий суд та підтверджується матеріалами справи, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 червня 2004 року  ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради (а.с. 8 т.1).
15 червня 2004 року на підставі вказаного договору позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ІФ 058506 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2611092001:22:002:0180 (а.с. 10 т.1).
За змістом договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_6 купив земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 2611092001:22:002:0180, яка знаходиться в с.Поляниця Яремчанської міської ради. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. та зареєстрований в реєстрі за №1594 (а.с. 12-14, 235-237 т.1).
Відповідно до пункту четвертого договору земельна ділянка оглянута покупцем, який свідчить, що ділянка придатна для використання за призначенням. Продавець та покупець в присутності нотаріуса свідчать, що будь-які забудови (будівлі, споруди) або будь-які будівельні матеріали на земельній ділянці відсутні. Цей факт підтверджується довідкою №356 від 02 грудня 2016 року, виданою Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.
Продаж земельної ділянки за цим договором вчинено за 500 000,00 грн, які покупець сплатив продавцю до підписання договору шляхом безготівкового розрахунку через банк. На час підписання договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (пункт сьомий договору).
У пункті дванадцятому продавець засвідчила, що відчужувана земельна ділянка є її особистою власністю, оскільки вона у шлюбі не перебуває і не перебувала на момент придбання цієї земельної ділянки. Осіб, що можуть мати право на земельну ділянку, або її частку згідно статей 60-74 Сімейного кодексу України, не існує.
На підставі вказаного договору 19 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. прийнято рішення №33008028 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 10-11 т.1). 
В подальшому 20 березня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. посвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність земельну ділянку в с. Поляниця Яремчанської міської ради площею 0,25 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:0180 (а.с. 15-18 т.1).
Відповідно до пункту третього цього договору продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, здійснюється за 331 296,00 грн, яку покупець повністю сплатив продавцю до укладення, підписання та нотаріального посвідчення договору.
Згідно з пунктом вісімнадцятим договору продавцем надано довідку за №61/02-20 від 17 лютого 2017 року, видану Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради про те, що на даній земельній ділянці капітальні будівлі і споруди відсутні.
20 березня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. прийнято рішення №34353773 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
12 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про вчинення кримінального правопорушення. Відповідні відомості внесені до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження № 1201709000000496 за частиною третьою статті 190 КК України (а.с. 137 т.1).
Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 29 березня 2018 року №1.1-121/18, проведеної експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України під час досудового розслідування кримінального провадження, рукописні написи від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис:» у двох примірниках заяви ОСОБА_3 від 14 грудня 2016 року виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою. Підписи та рукописні написи від імені ОСОБА_2 у графі «Продавець» у двох примірниках договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1594, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. 231-232 т.1).
Згідно з висновком експерта Івано-Франківського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 квітня 2018 року №1.1.-125/18 відбитки круглої гербової печатки в довідці №356 від 02 грудня 2016 року, довідці №357 від 02 грудня 2016 року, довідці №61/02-20 від 17 лютого 2017 року виконані не печаткою Поляницької сільської ради, відбитки якої надані на дослідження в якості зразків для порівняння (а.с. 240-241 т.1).
Як вбачається зі змісту висновку судової технічної експертизи документів від 18 квітня 2018 року №1.1.-122/18, проведеної Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, відбитки круглої гербової печатки в Державному акті на право власності на земельну ділянку ІФ №058506 від 15 червня 2004 року виконані не печаткою Поляницької сільської ради зразка 2004 року та зразка 2010-2018 років, відбитки яких надані на дослідження в якості зразків для порівняння (а.с. 238-239 т.1).
Відповідно до листа Відділення ПУМБ «РЦ в м. Київ» № КІЕ-50.5/53 від 06 лютого 2020 року у АТ «ПУМБ» ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок у гривні. В період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року на вказаний рахунок відсутні зарахування згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 14 грудня 2016 року, зареєстровані в реєстрі за №1594, №1597 (а.с. 29 т.3).
За положеннями статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
В силу статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).
Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).
Встановивши, що відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою с. Поляниця Яремчанської міської ради, площею 0,25 га за кадастровим номером 2611092001:22:002:0180 за договором купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року вчинено не ОСОБА_2 , оскільки нею не підписувався та укладений на підставі підроблених документів (паспорта позивача та довідки Поляницької сільської ради), суд першої інстанції прийшов вірного висновку про вибуття спірної ділянки з володіння позивача поза її волею, унаслідок чого така має право витребувати її від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України.
За таких обставин, а також враховуючи відсутність між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 зобов`язально-правових відносин неспроможними є посилання апелянта щодо не правильно обраного позивачкою способу захисту права власності.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом безпідставно прийнято до уваги висновки судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів, проведені в рамках кримінального провадження.
Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зважаючи на те, що висновки експертиз містять відомості про обставини, які мають значення для справи, їх копії отримано без порушення встановленого законом порядку, судом першої інстанції правильно враховано їх як належні, достовірні та достатні письмові докази.
При цьому колегія суддів також приймає до уваги, що ОСОБА_1 чи його представник в ході розгляду цієї справи не заявляли клопотання про призначення відповідних судових експертиз.
Аналогічно безпідставними є посилання апелянта стосовно не дослідження дійсності чи підроблення копій пастортів, виданих на ім`я ОСОБА_2 .
За змістом положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків місцевого суду та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За приписами статті 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене вище колегія суддів вважає, шо судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Осадчою Наталією Олександрівною, залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 04 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 О.В. Пнівчук
                                                                               Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2020 року