Справа № 161/12941/19 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/781/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 вересня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 
секретар судового засідання Галицька І. П.,
з участю: 
       представника відповідача адвоката Леміщака Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Луцька районна державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Луцька районна державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.04.2018 розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син проживає з матір`ю і з того часу у них постійно виникають конфлікти з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Всі його намагання врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому бачитись з дитиною, спілкуватися телефоном, штучно створює обставини, через які він не може цього робити. Розпорядженням Луцької районної державної адміністрації № 552 від 20.09.2018 йому було визначено наступний порядок побачень з дитиною: надано йому можливість два рази в місяць для побачень з 08.00 год. до 21.00 год. за місцем проживання матері за її попередньою згодою та в її присутності. Вважає дане рішення необґрунтованим, оскільки при його прийнятті не враховано, що його місце проживання є інша область і він перебуває на службі в Державній прикордонній службі України; порушено принцип рівності батьківських прав, надаючи перевагу у вихованні матері, оскільки побачення із сином повинні відбуватись за її присутності та за її згодою. Просив усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , шляхом встановлення графіку зустрічей наступним чином: 2 рази на рік протягом 15 днів щоразу, за місцем проживання дитини без обмеження прогулянок містом проживання дитини та можливістю оздоровлення та/або відпочинку дитини під час зимових чи літніх канікул за межами міста та за попереднім повідомленням матері не пізніше ніж за 10 днів про місце їх подальшого перебування; спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку 3 рази на тиждень. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши наступний порядок побачень, а саме: не менше 2-х разів на рік протягом 15 днів (сумарно) за місцем проживання дитини (не перешкоджаючи навчанню) з можливістю оздоровлення та/або відпочинку дитини під час літніх чи зимових канікул за межами місця проживання дитини за попереднім погодженням і з відому матері про час та місце відпочинку (оздоровлення). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500,00 грн (одну тисячу п`ятсот гривень 00 коп.) на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору.
Відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вказує, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, зокрема, що відповідачем порушується розпорядження Луцької районної державної адміністрації № 552 від 20.09.2018, яким визначено порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 . Вказане рішення не оскаржене позивачем. В матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, що є порушенням ст. 19 СК України. Позов в даній справі судом першої інстанції задоволено не більше як на 50%, а тому задовольняючи позов частково суд безпідставно стягнув з відповідача 1500,00 грн витрат на правничу допомогу, вказана сума мала б бути меншою.
Представник позивача адвокат Жуковський В. В. подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що розпорядженням Луцької районної державної адміністрації № 552 від 20.09.2018 визначено порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 , а отже оскаржити його може лише ОСОБА_2 , тобто особа, яку зобов`язано. Вважає безпідставними твердження апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів створення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки в матеріалах справи наявна копія відповіді ОСОБА_2 від 12.06.2018 в якій вона пояснює відмову у наданні можливості спілкування батька з сином по телефону.
Представник відповідача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені. 
Служба у справах дітей Луцької міської ради подала заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника.
Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини. Батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але у зв`язку з виниклими непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що в свою чергу може негативно вплинути на розвиток дитини, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 26.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області.
Рішенням Любешіського районного суду Волинської області від 12.04.2018 року шлюб між сторонами розірвано.
На даний час дитина ОСОБА_5 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 
Розпорядженням Луцької районної державної адміністрації № 552 від 20.09.2018 встановлено ОСОБА_1 порядок побачень з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : два рази на місяць з 8 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , за попередньою згодою та в присутності матері ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у виконанні вищезазначеного порядку побачень з малолітнім сином ОСОБА_5 . У разі невиконання ОСОБА_2 зобов`язання, зазначеного п. 2 розпорядження ініціювати притягнення її до відповідальності у відповідності до ст. 184 КУпАП.
Сторони не досягли згоди щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. (ст. 141 СК України).
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України).
Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.  Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.  
Попередній порядок зустрічей батька з сином не виконувався, і цим висновком не було враховано віддаленість місця проживання позивача від місця проживання дитини, проходження позивачем служби у Державній прикордонній службі України.
Перешкоди, які чинить відповідачка позивачеві у спілкуванні з дитиною не забезпечують інтересів дитини та порушують права позивача, які підлягають судовому захисту. 
Волинським апеляційним судом під час розгляду даної справи витребувано у Служби у справах дітей Луцької міської ради письмовий висновок щодо участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з мамою ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку № 136 від 06.08.2020 «Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною» Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : не менше 2-х разів на рік протягом 15 днів (сумарно) за місцем проживання дитини з можливістю відпочинку (оздоровлення) дитини під час літніх чи зимових канікул за межами місця проживання дитини за попереднім погодженням і з відому матері дитини про час та місце відпочинку.
Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 447-1 від 17.08.2020 затверджено висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 від 06.08.2020.
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Зважаючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у цьому, а також те, що спілкування між ними та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, однак має місце перешкоджання з боку матері, що підтверджується відповіддю ОСОБА_2 від 12.06.2018 на лист від 30.05.2018, зверненнями позивача в службу у справах дітей 06.05.2019, 22.05.2019, а отже підтверджує наявність спору між сторонами, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визначити ОСОБА_1 , як батьку дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_5 , що узгоджується і з Висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради № 136 від 06.08.2020 «Про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною».
Розподіл судових витрат проведено у відповідності до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Позивачем сплачено за надання правової допомоги кошти в сумі 2500 грн. Стягуючи з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн, суд першої інстанції виходив з їх співмірності з предметом позову та обґрунтованості 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норма матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий 

 
Судді