КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №753/2965/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/7001/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
08 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової   палати  у цивільних   справах -  головуючого  Сержанюка А.С.,   суддів Лівінського С.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
 
В С Т А Н О В И В :
 
14 лютого 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із названим позовом, де просив стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 26 502 632,50 доларів США на свою користь.
Разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 із забороною йому та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження нерухомим майном, накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві ОСОБА_1 , що знаходяться у нього чи в інших осіб.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з урахуванням великої ціни позову, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у разі повного або часткового задоволення позову. 
Також вказав на відсутність правових підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки забезпечення позову не матиме наслідків нанесення збитків відповідачу.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на садовий будинок, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
Встановлено заборону ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження садовим будинком, реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
При цьому, суд бере до уваги, що існує ризик того, що ОСОБА_1 , в подальшому може здійснити будь-яким чином відчуження садового будинку, що унеможливить виконання рішення суду у справі.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок із забороною вчиняти будь-які дії ОСОБА_1 та третім особам щодо відчуження та розпорядження нерухомим майном, вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, вжиття яких не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Щодо накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві ОСОБА_1 і знаходяться у нього чи в інших осіб, суд зазначає наступне.
Представником позивача не надано до суду будь-яких доказів, на підтвердження наявності грошових коштів, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві ОСОБА_1 і знаходяться у нього чи в інших осіб, також вони жодним чином представником не конкретизовані.
Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника щодо накладення арешту на грошові кошти, з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї частини заяви про забезпечення позову.
З огляду на предмет позову та дані про особу позивача, підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення процесуального права при його ухваленні.
Просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2020 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у забезпеченні позову.
Разом з тим Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив, відповідно до якого просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали повно та всебічно з`ясував всі обставини справи та надав належну правову оцінку доводам заявника, а відтак постановив ухвалу із додержанням норм процесуального права. 
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 150 ЦПК України  позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та ( або ) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;  2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ( включаючи догляд за хворою дитиною ), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.
Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.
Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 14 лютого 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із названим позовом, де просив стягнути з ОСОБА_1  на свою користьмайнову шкоду в сумі 26 502 632,50 доларів США ( а.с. 1-7 ).
Разом з тим,  позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, загальною площею 123,3 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., реєстраційний номер майна: 21359913, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності, б/н 10.12.2007 року, Підгірська сільська рада,  заборонити  ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження зазначеним нерухомим майном, накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_1 і знаходяться у нього чи інших осіб   ( а.с. 54-56 ).
Вимоги  поданої заяви про забезпечення позову обґрунтовує тим, що зважаючи на значний розмір завданої шкоди, у позивача є всі підстави вважати, що засуджений ОСОБА_1 буде здійснювати заходи та вживати дії, спрямовані на перешкоджання виконання рішення суду про стягнення з останнього коштів в сумі 26 502 632,50 доларів США.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого   2020 року, яка оскаржується апелянтом, накладено арешт на майно та встановлено заборону ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження ним.
З приводу заявлених апеляційних вимог суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №199819322, станом на  11.02.2020, ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 10.12.2007, Підгірська сільська рада,є власником  садового будинку, загальною площею  123,3 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна НОМЕР_1 ( а.с. 59-60 ).
Постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, в частині задоволення вимог щодо накладення арешту на садовий будинок повністю дотримався вимог ст.ст. 149-154 ЦПК України, положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Відповідно, із врахуванням доказів по справі, наявності спору між сторонами, реальної загрози невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в разі відчуження спірного майна третім особам, відповідності виду забезпечення позову поданим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання в цій частині.
При цьому, будь-які права та охоронювані законом права та інтереси  ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна, зазначеним судовим рішенням в даній частині не порушені.
Відмова місцевого суду у накладенні арешту на грошові кошти, з точки зору суду другої інстанції, також грунтується на положеннях чинного процессуального законодавства з огляду на відсутність інформації щодо наявності таких у відповідача або інших осіб, які належать  ОСОБА_1.
Таким чином, з точки зору суду другої інстанції, місцевий суд, в частині ухвалення судового рішення щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок та залишення без задоволення вимог про арешт грошових коштів, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 149-151, 153, 154 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, яке не може бути скасоване в цій частині у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
Надана суду апеляційної інстанції інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83987862, станом на  31.03.2020, про належність ОСОБА_2 садового будинку, загальною площею  123,3 кв.м., що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1213009132231 ( а.с. 88-90 ), з точки зору суду другої інстанції, не свідчить про обгрунтованість заявлених апеляційних вимог в цій частині, оскільки на час ухвалення судового рішення місцевий суд правомірно керувався наданою йому інформацією за відсутності відомостей щодо права інших осіб на майно.
Тим паче, надана суду апеляційної інстації інформація містить розбіжності в реєстраційному номері майна, що переконливо свідчить про обгрунтованість накладеного місцевим судом арешту майна.
При цьому, реальний власник садового будинку, відмінний від учасників справи, не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про скасування забезпечення позову в разі порушення його прав та інтересів.
Таких вимог, під час апеляційного розгляду справи, ніким не заявлено.
Проте, в частині вирішення решти вимог заяви про забезпечення позову, а саме: вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони  ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження садовим будинком, реєстраційний номер майна НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою:    АДРЕСА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначите наступне.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. 
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
У п.п. 4, 5, 6 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.
Відтак,  в цій частині, враховуючи викладене, з точки зору другої інстанції, заява про забезпечення позову не ґрунтується на положеннях закону та не може бути задоволена.
Слід звернути увагу і на те, що саме по собі накладення арешту на нерухоме майно, виключає можливість вчинення дій щодо відчуження та розпорядження садовим будинком.
Крім того вказана вимога не конкретизована, оскільки стосується необмеженого кола осіб, що в свою чергу може порушити права третіх осіб, що не є сторонами у даній справі.
Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст. 149, 260, 263 ЦПК України,  знайшли своє часткове підтвердження при розгляді апеляції на зазначену частину судового рішення.
Відтак, ухвала суду першої інстанції  в частині заборони  ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження садовим будинком, постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, вона підлягає скасуванню із ухваленням по справі нового судового рішення про залишення цих вимог без задоволення відповідно до ст.ст. 5, 149-154 ЦПК України.
Окрім цього, доводи відзиву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на апеляційну скаргу   ( а.с. 137-145 ), зокрема,  про те, що апелянтом надано інформаційнудовідку з приводу іншого садового будинку та те що оскаржувана ухвала постановлена із додержанням норм процесуального права, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення у визначеній ним частині.
Разом з тим, суд другої інстанції, відповідно до ст. 127 ЦПК України вважає за необхідне продовжити строк для подачі цього відзиву, що визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року ( а.с. 132-133  ), оскільки Фонд гарантування вкладів  фізичних осіб не мав можливості своєчасно його ( відзив ) подати   ( а.с. 136 ).
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 149-154, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
                                        П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в частині заборони  ОСОБА_1 та третім особам  вчиняти будь-які дії щодо відчуження  та розпорядження  садовим будинком АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити за цією частиною заяви нове судове рішення про залишення без задоволення цих вимог.
В решті ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

 

 

 
 
Головуючий                                                                А.С. Сержанюк

 

 
 
Судді:                                                                          С.В. Лівінський

 

 
 
Є.М. Суханова