ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/1557/19	Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В. 	
Провадження № 22-ц/817/643/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 310020000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року (ухвалене суддею Ковтунович О.В., повний текст якого складено 28 квітня 2020 року) у цивільній справі № 609/1557/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:
       28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
       Вимоги аргументовано тим, що рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 11.09.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
       Судовим наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 12.09.2018 року з позивача стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       На теперішній момент матеріальний та сімейний стан позивача суттєво змінився, у зв`язку з чим останній не має матеріальної можливості оплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. На його утримані на даний час перебуває новонароджена дитина та дружина у декретній відпустці, батьки похилого віку, в той час як постійний дохід відсутній.
       Зважаючи на суттєві зміни його матеріального та сімейного стану, а саме знаходження на утримані новонародженої дитини, дружини та батьків похилого віку, за відсутності постійної роботи та доходу, у зв`язку з чим відсутня можливість сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі, позивач просить задовольнити позовні вимоги та зменшити розмір аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , до розміру 1/8 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування норм матеріального права, неналежної оцінки доказів у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
       Вказує, що він одружився вдруге і від другого шлюбу у нього народився син. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, доходів з місця роботи не отримує.
       Зазначає, що на його утриманні знаходяться батьки, які мають незадовільний стан здоров`я та потребують матеріальної допомоги.
       Сплата аліментів у визначеному судовим наказом розмірі порушує принципи рівного забезпечення обох дітей та позбавляє його можливості допомоги батькам.
       У зв`язку з відсутністю постійного місця роботи аліменти розраховуються із середнього заробітку по Шумському району - 8000 грн., а тому аліменти становлять 2000 грн. в місяць.
       Вказав, що він залишив колишній дружині майно, а вона пообіцяла, що не буде звертатись до нього з вимогою про стягнення аліментів, однак вона слова не дотрималась.
       Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
        ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.
       Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
        Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
        ОСОБА_1 01.10.2016 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 .
       Судовим наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 12.09.2018 року із ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2019 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 . ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
       Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 04.02.2019 року із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, продовжуючи довічно, однак із врахуванням зміни матеріального становища сторін.
       Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих витрат від 14.11.2019 року дохід ОСОБА_1 у 3-4 кварталі 2018 року становить 3134 грн. 64 коп., у 1-2 кварталі 2019 року - 10000 грн. 
       Ухвалюючи рішення про відмову в задовленні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів не свідчать про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Розмір аліментів, які стягуються з позивача не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.
       Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
       Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).
       Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
       За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Відповідно до ч.1 ст. 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану та неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі. 
       Визначений судовим наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 12.09.2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та дитину від другого шлюбу і батьків похилого віку, та відсутність у останнього постійного та стабільного заробітку, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та суперечитиме її інтересам. 
       Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року (справа №442/7666/15). 
       Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутня можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, виходячи з наступного.
       В матеріалах справи відсутні докази, які в повній мірі характеризують матеріальне становище позивача.
       Позивачем не подано доказів про відсутність чи наявність у нього рухомого чи не рухомого майна. З довідки про доходи (а.с 15а) вбачається, що позивач отримував дохід від надання майна в лізинг.
       Матеріали справи не містять відомостей про доходи починаючи з другого кварталу 2019 року. Подана довідка містить тільки інформацію по другий квартал 2019 року.
       Крім того, вказана довідка містить інформацію про працевлаштування позивача і отримання ним від роботодавця заробітної плати в другому кварталі 2019 року. Отже аліменти повинні бути стягнуті в частці від заробітку.
       Матеріали справи не містять доказів того, що позивач ніде не працює та, що аліменти стягуються виходячи з середнього заробітку по даній місцевості.
       Щодо перебування на утриманні відповідача батьків похилого віку, які потребують лікування колегія суддів зазначає наступне.
       В матеріалах справи відсутні докази про призначенні лікування батькам позивача та про розмір витрат на таке лікування.
       Рішенням Шумського районного суду від 04.02.2019 року, на яке посилається позивач, встановлено, що у позивача є брат ОСОБА_8 , який надає допомогу батькам. Таким чином позивач не несе самостійну ношу щодо утримання батьків. Обов`язок утримувати батьків лежить на обох їх дітях.
       Крім того, як вбачається зі змісту вказаного рішення суду позивач ОСОБА_1 при розгляді справи проти позову не заперечував і при визначенні розміру стягуваних коштів на утримання батьків заперечень не подавав та не наводив доводів про те, що аліменти на батьків не можуть бути стягнуті у частці від заробітку, оскільки він офіційно не працює та що на його утримані перебуває син.
       Зі змісту позовної заяви вбачається, що батьки позивача розуміючи його майновий стан, виконавчі листи про стягнення аліментів на їх користь до виконання не пред`являли.
       З огляду на вказане та на недоведеність існування обставин, які підтверджують зміну матеріального становища позивача, неможливість сплати аліментів у розмірі визначеному судом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позову. 
       Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
       Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.