П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/1744/20	

Категорія: 113020000          Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 26.05.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про зміну терміну заборони в`їзду на територію України та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (з урахуванням уточненої позовної заяви) про:
-          зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України змінити термін заборони виїзду на територію України громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 з 3 (трьох) років до 1 (одного) року 3 (трьох) місяців;
-          зобов`язання Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби внести зміни в базу даних інформаційно-телекомунікаційній системи прикордонного контролю "Гарт-й" щодо зменшення терміну заборони в`їзду в Україну громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 з 3 (трьох) років до 1 (одного) року 3 (трьох) місяців;
-          зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України скасувати в паспортному документів ОСОБА_1 відмітку (штемпель) "Заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки" та проставити в ньому відмітку (штемпель) "Змінено". 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 17 лютого 2019 року офіцером відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Білгород-Дністровського прикордонного загону молодшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено рішення про примусове повернення позивача з України у термін до 19 березня 2019 року, в зв`язку зі скоєнням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП – незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України та призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який позивачем був сплачений відразу та повністю. Крім того, була винесена постанова від 17 лютого 2019 року про заборону в`їзду в Україну, про що було зроблено відмітку у паспорті. Позивачем зазначено, що її чоловік з 27 лютого 2019 року зареєстрований та фактично мешкає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 та має офіційну постійну роботу, працюючи на посаді начальника Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України", що не дозволяє йому будь-який час та термін приїздити до дружини в Російську Федерацію – м. Москву, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України позов не визнав, вказуючи, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № 2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 67707, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 14; код ЄДРПОУ 14321831), Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26; код ЄДРПОУ 37996391) про зміну терміну заборони в`їзду на територію України та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № 2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України змінити термін заборони виїзду на територію України громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 з 3 (трьох) років до 1 (одного) року 3 (трьох) місяців.
Зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби внести зміни в базу даних інформаційно-телекомунікаційній системи прикордонного контролю "Гарт-1" щодо зменшення терміну заборони в`їзду в Україну громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 з 3 (трьох) років до 1 (одного) року 3 (трьох) місяців.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України скасувати в паспортному документів ОСОБА_1 відмітку (штемпель) "Заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки" та проставити в ньому відмітку (штемпель) "Змінено". 
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ 14321831) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).
Стягнуто з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ 37996391) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          суд першої інстанції позбавив ІНФОРМАЦІЯ_3 права на подання відзиву на позовну заяву, що є порушенням процесуального права та призвело до неправильного вирішення справи;
-          17 лютого 2019 року о 00 год. 15 хв. позивач вчинила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску "Кучурган" на території Роздільнянського району, Одеської області, а саме намагалась перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова в обхід кабіни паспортного контролю. Під час з`ясування обставин правопорушення було встановлено також, що в січні 2019 року вказана громадянка незаконно перетнула державний кордон з Республіки Молдова в Україну в районі населеного пункту Кучурган, Роздільнянського району, Одеської області;
-          19 лютого 2019 року громадянка ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні зазначених адміністративних правопорушень та притягнена до адміністративної відповідальності Роздільнянським районним судом Одеської області, (постанова Роздільнянського районного суду Одеської Області від 19 лютого 2019 року у справі №511/292/19, постанова Роздільнянського районного суду Одеської Області від 19 лютого 2019 року у справі №511/289/19).
У відзиві на апеляційну скаргу Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України просить задовольнити апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_3 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
17 лютого 2019 року на адресу Адміністрації Держприкордонслужби з військової частини № НОМЕР_1 Білгород-Дністровського прикордонного загону надійшла телеграма №Т/182-1618 від 17 лютого 2019 року (вх.№2190), яка в подальшому була передана до Головного центру обробки спеціальної інформації для виконання і внесення інформації до відповідної бази даних стосовно іноземця, якому заборонено в`їзд в Україну за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , документ, що посвідчує особу: закордонний паспорт громадянина РФ НОМЕР_2 , виданий 13 березня 2013 року ФМС 77001, терміном на 3 (три) роки, до 17 лютого 2022 року.
Також, 17 лютого 2019 року, інформація стосовно громадянки Російської Феденрації ОСОБА_1 була введена до відповідної бази даних Держприкордонслужби на строк, встановлений у рішенні начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (3 (три) роки, до 17 лютого 2022 року). 
17 лютого 2019 року офіцером відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Білгород-Дністровського прикордонного загону молодшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено рішення про примусове повернення позивача з України у термін до 19 березня 2019 року, в зв`язку зі скоєнням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП – незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України та призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який позивачем був сплачений відразу та повністю.
Крім того, була винесена постанова від 17 лютого 2019 року про заборону в`їзду в Україну.
Позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах із громадянином України ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 31 грудня 2019 року.
ОСОБА_4 з 27 лютого 2019 року зареєстрований та фактично мешкає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 та має офіційну постійну роботу, працюючи на посаді начальника Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України".
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи принципи добросовісності, розумності та дотримання балансу між несприятливими наслідками для прав та свобод особи і цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № 2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України оскаржуване рішення прийнято без урахування, та без дотримання обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до порушення прав позивача
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 3, 5, 55 Сімейного кодексу України, ч.1 ст. 13, т. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.п.1.5, 1.6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, п.п.7.3, 8.2, Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 вересня 2008 року №810, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 листопада 2008 року за №1086/15777 які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).
Згідно з п.1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:
- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;
- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.
Частиною 2 ст. 26 Закону №3773 визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:
-          в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;
-          якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;
-          якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;
-          якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;
-          якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;
-          якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;
-          якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.
Судова колегія погоджується з доводами апелянта про те, що порушення ОСОБА_1 пункті пропуску через державний кордон України правил перетинання державного кордону України могло бути підставою для заборони подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що з аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.
Встановлена, ч.2 ст. 26 Закону №3773, можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну, свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.
Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.
Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч.2 ст. 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.
При цьому, ст. 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.
Апелянт зазначає, що врахувавши систематичну протиправну поведінку громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , а саме незаконний перетин державного кордону у січні та лютому 2019 року, нехтування вимогами Законів України "Про державний кордон України", "Про прикордонний контроль" було прийнято рішення про заборону в`їзду вказаній громадянці на територію України на три роки.
Судова колегія не приймає до уваги вищезазначений довід апелянта, оскільки зазначені обставини щодо повторного незаконного перетину кордону ОСОБА_1 не було покладено в основу спірної постанови, а також судовою колегією встановлено, що судові рішення про визнання ОСОБА_1 винною у скоєнні зазначених адміністративних правопорушень та притягнення до адміністративної відповідальності набрали законної сили після винесення постанови від 17 лютого 2019 року про заборону в`їзду в Україну.
Судова колегія зазначає, що в даних спірних правовідносинах позивач не наполягає на протиправній поведінці суб`єкта владних повноважень, а лише обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю обставин щодо неможливості возз`єднання сім`ї у зв`язку забороною в`їзду на територію України на три роки, та просить змінити цей термін.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, соціальні цінності, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Згідно з ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Приписами ст. 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.
Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Згідно ч.14 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.
Важливо, що це право виникає незалежно від того, коли виникли сімейні відносини – до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України. Європейський суд з прав людини також притримується позиції щодо забезпечення пріоритету сталості сімейних зв`язків та возз`єднання сім`ї у справах про визнання шукача захисту біженцем. 
Так, у справі "Беррегаб проти Нідерландів", Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, якщо члени родини мають намір підтримувати зв`язки та якщо їхнє сімейне життя існує, тоді для розірвання зв`язків між батьком/матір`ю та дитиною або для недопущення возз`єднання такої сім`ї держава зобов`язана навести вагомі підстави.
Враховуючи обставини, встановлені судом при розгляді даних спірних правовідносин, судова колегія вважає, що заборона ОСОБА_1 в`їзду в Україну, де проживає та працює є законний чоловік, терміном на три роки порушує одне із основоположних прав людини на возз`єднання сім`ї.
Формування баз даних про осіб, яким органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, обробка цієї інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) здійснюються Головним центром оброблення спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 вересня 2008 року №810, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 листопада 2008 року за №1086/15777 (п.7.3 Інструкції).
Іноземець, якому органом охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, має право оскаржити відповідне рішення до регіонального управління Державної прикордонної служби або до суду (п.8.1 Інструкції).
У випадку скасування заборони в`їзду (зміни її терміну) органами, зазначеними у пункті    8.1    цього розділу, або рішенням суду, яке набрало законної сили:
а) орган охорони державного кордону:
негайно письмово повідомляє про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відповідно до вимог пп."а" п.3.2 розділу III цієї Інструкції;
скасовує в паспортному документі особи відмітку "Заборонено в`їзд в Україну терміном на ..." шляхом проставлення на ньому штемпеля "Анульовано", форма якого наведена в додатку 6 до цієї Інструкції;
проставляє у паспортному документі нову відмітку "Заборонено в`їзд в Україну терміном на ...", засвідчує її підписом та печаткою, із зазначенням нового терміну заборони (у разі зміни терміну заборони в`їзду);
б) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає зазначену інформацію (вносить зміни) з баз даних (п.8.2 Інструкції).
Вилучення інформації з баз даних у випадках припинення обставин, які стали причиною для заборони особі в`їзду в Україну за поданням державного виконавця, здійснюється в порядку, що визначений розділом ІІІ Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 07 лютого 2014 року №288/5/102, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2014 року за №273/25050 (п.8.4 Інструкції).
Судова колегія доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, а судом першої інстанції враховано всі обставини справи.
Відповідно до ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, порушення судом першої інстанції процесуальних норм в частині не надання строку після поновлення провадження у справі на подання відзиву на позов не є підставою для скасування оскарженого рішення.
Натомість, судовою колегією було надано оцінку доводам, якими відповідач обгрунтовує правовірність прийнятого ним спірного рішення, викладеним в апеляційній скарзі.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина №2197) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.