ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 липня 2020 року           справа №320/429/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Блохіна А.А., 
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року  у справі  № 320/429/20 (головуючий І інстанції Зеленов А.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області)  за позовом  Військової частини НОМЕР_1  до   ОСОБА_1 про стягнення шкоди, - 
                                                    
В С Т А Н О В И В:

08.04.2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла справа за позовом Військової частини НОМЕР_1  (далі – позивач)  до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 552364,30 грн.
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 552364,30 грн. (а.с. 1-4).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 2 березня 2020 року адміністративну справу № 320/429/20 передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду (а.с. 20).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України (а.с. 28-30).  
Позивач  не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права.
Апелянт вважає, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16 (а.с. 34-36).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив доводи апеляційної скарги, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Вироком Біловодського районного суду Луганської області від 26 грудня 2014 року у справі № 1-кп/408/76/14 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 409 КК України та частиною 3 статті 411 КК України (а.с. 9-10). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 3 квітня 2015 року № 413 капітана ОСОБА_1 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності 10 на суму 552364,10 грн. Дії капітана ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 3 статті 411 КК України: умисне знищення або пошкодження військового майна (а.с. 6).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На момент виникнення спірних правовідносин була чинною постанова Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 243/95-ВР від 23.06.1995 року (далі – Постанова № 243).
Відповідно до п.2 Постанови № 243 відшкодуванню  підлягає  пряма  дійсна  шкода,  заподіяна розкраданням,  пошкодженням,  втратою  чи незаконним використанням військового  майна,  погіршенням  або  зниженням його цінності, що спричинило  додаткові  витрати  для  військових  частин,  установ, організацій,  підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові  частини)  для  відновлення,  придбання  майна  чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військовослужбовці і  призвані  на збори військовозобов`язані  несуть  матеріальну   відповідальність за наявності:  а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки;   в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди (п. 3 Постанови № 243).
У разі притягнення особи,  яка  заподіяла  матеріальну  шкоду державі, до  кримінальної  відповідальності  командир  (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди (абз. 2 п. 4 Постанови № 243).
На дату звернення з цим позовом до суду втратила чинність Постанова № 243 на підставі Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі – Закон № 160).
Згідно ч. 5 ст. 10 Закону № 160 у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Щодо посилання апелянта на те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16, згідно яких у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.  Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги такі доводи апелянта, оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 року у справі № 818/1688/16 не стосуються відшкодування шкоди особою, притягнутої до кримінальної відповідальності, вина якої вже встановлена вироком суду. 
Таким чином, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 10 Закону № 160, позов про відшкодування шкоди, завданої особою, притягнутою до кримінальної відповідальності, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Факт, що майнової шкоди завдано позивачеві - суб`єкту владних повноважень - під час проходження відповідачем публічної служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.
Згідно ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 1 ст. 128 КПК України).
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч. 4 ст. 128 КПК України).
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України).
Згідно ч. 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 с. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ч. 1 статті 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті. 
Відповідно до ч. 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 3 статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Судом першої інстанції роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.
За встановлених обставин та норм процесуального закону в їх сукупності,  суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні. 
Керуючись ст. ст. 238, 239, 241, 242, 250,  310, 315, 316, 321, 325,  328, 329,- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року  у справі  № 320/429/20 за позовом  Військової частини НОМЕР_1  до   ОСОБА_1 про стягнення шкоди - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 27 липня 2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя-доповідач                                                                               І.В. Геращенко

Судді                                                                                                 Т.Г. Арабей

                                                                                                                    А.А. Блохін