Постанова
Іменем України
 
10 вересня 2020 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 175/2285/17
провадження № 51-694км20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                      ОСОБА_1 ,
судді:                                                            ОСОБА_2 , 
                                                           ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання    ОСОБА_4 ,
 
учасники судового провадження:
прокурор                                         ОСОБА_5 ,
потерпіла                                        ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 рокуу кримінальному провадженні
 
стосовноОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
І. Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Вимогою захисника ОСОБА_7 до Верховного Суду (далі – Суд) є скасування ухвалених стосовно засудженого ОСОБА_9 судових рішень – вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. 
Цю вимогу мотивує допущенням судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме того, що суд дослідив деякі матеріали кримінального провадження, про які не вказувалось стороною обвинувачення, тобто з власної ініціативи; безпідставно допустив як доказ винуватості ОСОБА_9 показання з чужих слів, а саме показання потерпілого ОСОБА_10 ; безпідставно було відмовлено судом у проведенні повторного слідчого експерименту та відмовлено у визнанні неналежним доказом протоколу слідчого експерименту від 16.12.2016 та додаткового слідчого експерименту від 23.05.2017; порушено судом принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки під час судового розгляду не досліджувався вантажний силовий тягач, напівпричеп та автомобіль, яким керував ОСОБА_9 , що призвело до неповноти судового розгляду, бо з’ясування обставин мало істотне значення; судом самостійно не сформульовано обвинувачення, визнане судом доведеним; відсутній у вироку й аналіз та оцінка доказів, є лише їх перелік зі стислим викладенням змісту. Крім того, вказує на невиконання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), невмотивованість прийнятого рішення щодо залишення апеляційної скарги захисника без задоволення. Також зазначає, що відсутній один запис судового засідання суду першої інстанції (25.01.2019) та декілька записів суду апеляційної інстанції не прослуховуються (20.07.2019, 23.04.2018, 26.07.2017, 12.09.2017, 23.10.2019), а також було порушено право на захист ОСОБА_9 , оскільки одне із засідань суду апеляційної інстанції відбулось без захисника, але думку обвинуваченого з приводу цього не запитували.
 
Вимогою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , що викладена ним у касаційній скарзі, є скасування судових рішень та закриття провадження за відсутності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Наголошує на незаконності вироку суду першої інстанції, про скасування якого порушувалось питання перед судом апеляційної інстанції, втім всі твердження скарги захисника були проігноровані. Так, перед судом апеляційної інстанції наголошувалось на необхідності закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 за відсутності в його діях складу інкримінованого злочину; заперечували проти визнання показань потерпілого ОСОБА_10 допустимим доказом; спростовували показання свідка ОСОБА_11 ; вказували на правильність внесення даних до протоколу огляду транспортного засобу 29.11.2016, що вплинуло на об’єктивну слідову інформативність; просили визнати недопустимими доказами два автомобіля та напівпричеп, бо вони у порушення ст. 290 КПК України не були відкриті стороні захисту та не надавались суду у якості речових доказів; також вказані речові докази зберігались органом досудового розслідування у непередбачений процесуальним законом спосіб; просили про визнання протоколу слідчого експерименту неналежним доказом, оскільки через його проведення не за тих умов, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), є об’єктивні сумніви у достовірності здобутих даних, – у зв’язку з чим просили визнати неналежним та недопустимим доказом висновок судової автотехнічної експертизи від 12.01.2017 № 5/10.1-1175. З огляду на викладене захисник стверджує про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України, оскільки під час апеляційного розгляду вказані твердження не були перевірені повною мірою, а отже спростовані. Вказує також на відсутність запису судового засідання суду апеляційної інстанції від 23.04.2018 та сумнівний причинний зв`язок встановлений судами між порушенням вимог ПДР ОСОБА_9 та тими наслідками, що настали.
 
II. Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
У запереченнях на касаційну скаргу, надісланих Суду до засідання, представник потерпілого ОСОБА_12 – адвокат ОСОБА_13 просив Суд залишити касаційні скарги захисників без задоволення, а оскаржувані ними судові рішення, ухвалені стосовно ОСОБА_9 , – без зміни.
 
Прокурор та потерпіла під час засідання Суду заперечували проти задоволення касаційних скарг захисників.
 
III. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Цим вироком стягнуто з ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 100 000 грн, на користь потерпілої ОСОБА_14 20 000 грн, на користь потерпілого ОСОБА_12 20 000 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь потерпілої ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди 17 400 грн та моральної шкоди 17 400 грн; на користь потерпілої ОСОБА_14 у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди 10 000 грн; на користь потерпілого ОСОБА_12 у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди 37 691,11 грн та моральної шкоди 10 000 грн. У решті позовних вимог потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 відмовлено.
Також вироком суду вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат. 
 
Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 залишено без задоволення; апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_12 – адвоката ОСОБА_13 задоволено частково. 
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_16 щодо стягнення коштів по відшкодуванню моральної шкоди змінено: збільшено розмір коштів по відшкодуванню моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 – 700 000 грн, потерпілого ОСОБА_12 – 40 000 грн.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
 
Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
29 листопада 2016 року приблизно о 05-ій годині ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «NISSAN PRIMASTAR», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ – Царичанка – Кобеляки – Решетилівка» зі сторони с. Партизанське у напрямку смт Кіровське Дніпропетровського району (після перейменування – смт Обухівка Дніпровського району) Дніпропетровської області, перевозячи пасажирів: на передньому пасажирському сидінні – ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на першому ряді пасажирських сидінь – ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; на другому ряді пасажирських сидінь – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Під час руху ОСОБА_9 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи можливість своєчасно виявити небезпеку для руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого поблизу АЗС, розташованої на вул. Солідарності буд. № 565 у смт Кіровське Дніпровського району, допустив зіткнення передньою правою частиною керованого автомобіля з лівою задньою частиною напівпричепа «KOGEL S24», державний номерний знак НОМЕР_2 , котрий під керуванням водія ОСОБА_11 рухався попереду у попутному напрямку у з`єднанні з вантажним сідловим тягачем «VOLVO FH 12-4X2T», державний номерний знак НОМЕР_3 .
Унаслідок ДТП пасажирам автомобіля під керуванням ОСОБА_9 були спричинені такі тілесні ушкодження:
– ОСОБА_17 у вигляді сумісної тупої травми тіла, яка ускладнилась розвитком шоку та у своїй сукупності призвела до настання смерті на місці події;
– ОСОБА_18 у вигляді тупої травми тіла, яка ускладнилась розвитком шоку і у своїй сукупності призвела до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 о 10:40 у Комунальному закладі «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської міської ради»;
– ОСОБА_12 у вигляді закритої черепно-мозкової та лицьової травми, струсу головного мозку, перелому верхньої щелепи, подвійного відкритого перелому нижньої щелепи, забійної рани підборіддя, яка сполучується з порожниною роту, синців в обох параорбітальних областях, субкон`юнктивального крововиливу правого ока, трьох забійних ран у скроневій області праворуч, у лівій тім`яно-потиличній області та в потиличній області по центру, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);
– ОСОБА_10 у вигляді сумісної тупої травми тіла, яка відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день);
– ОСОБА_14 у вигляді закритого перелому головки малогомілкової кістки правої гомілки, закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток носа зі зміщенням уламків і струсом головного мозку, невеликих забійних ран в області лоба та носа, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
Причиною настання ДТП було порушення ОСОБА_9 вимог пунктів 1.3, 1.5., 2.3 б) і 12.3 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР).
Невиконання ОСОБА_9 вимог пункту 12.3 ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП і заподіянням потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та спричиненням загибелі ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .
 
IV. Норми процесуального права, правильність застосування яких оспорюється до Верховного Суду
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 23. Безпосередність дослідження показань, речей і документів
Частина 1. Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина 2. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Стаття 95. Показання
Частина 4. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
 
Стаття 97. Показання з чужих слів
Частина 1. Показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Стаття 240. Слідчий експеримент
Частина 1. З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Частина 2. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.
Частина 3. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Частина 6. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
 
Стаття 290. Відкриття матеріалів іншій стороні
Частина 12. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
 
Стаття 349. Визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження
Частина 1. Після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови.
У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони.
 
Стаття 357. Дослідження речових доказів
Частина 2. Огляд речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, за необхідності проводиться за їх місцезнаходженням.
 
Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
V. Мотиви, з яких виходив Верховний Суд при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався
5.1 Щодо меж касаційного розгляду
З урахуванням доводів, викладених у касаційних скаргах, та меж касаційного перегляду, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки доводів касаційних скарг захисників щодо допущення судами першої та апеляційної інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, залишеного без зміни судом апеляційної інстанції, в частині визнання винуватим ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
 
5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону:
 
5.2.1 За доводами, викладеними у касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , стверджується, що суд першої інстанції під час судового розгляду досліджував деякі матеріали кримінального провадження про дослідження яких не зазначалось у клопотанні сторони обвинувачення. 
Тобто мова йде про дослідження судом матеріалів провадження з власної ініціативи. 
Захисник ОСОБА_7 вважає, що такими безпідставно оголошеними та дослідженими матеріалами були, зокрема, висновки експертів від 06.12.2016 № 2263-Е та від 12.12.2016 № 689/ЛЕ.
 
Суд вважає вказане твердження захисника безпідставним, оскільки воно спростовується наступним.
 
Процесуальним законом передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду (ч.ч. 1, 2 ст. 23 КК України).
При цьому обсяг доказів, що пропонується дослідити суду, визначається сторонами провадження, у тому числі стороною обвинувачення. Як правило, у вступній промові стороною обвинувачення проголошується якими саме доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини (частина 1 ст. 349 КПК України).
 
У матеріалах кримінального провадження, а саме у томі 1, на аркушах 33-34, міститься клопотання прокурора у провадженні щодо визначення доказів (документів, висновків експертів), що підлягають дослідженню під час судового провадження від 20 жовтня 2017 року.
За змістом якого однозначно вбачається прохання до суду першої інстанції дослідити всі висновки експертів, здійснених у цьому провадженні, зокрема й висновки від 06.12.2016 № 2263-Е по факту смерті ОСОБА_17 та від 12.12.2016 № 689/ЛЕ по факту смерті ОСОБА_18 .
 
Вказані висновки й були дослідженні судом, проти чого не заперечували учасники провадження, зокрема й захисники обвинуваченого ОСОБА_9 (журнал судового засідання, а.к.п. 181-182, т. 2)
 
Отже, у Суду немає жодних підстав погодитись із цими доводами касаційної скарги захисника.
 
5.2.2 Захисник ОСОБА_7 у касаційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки під час судового розгляду не досліджувався вантажний силовий тягач, напівпричеп та автомобіль, яким керував ОСОБА_9 .
Вважає, що це призвело до неповноти судового розгляду, бо з`ясування обставин при дослідженні цих доказів мало істотне значення для вирішення справи.
 
У свою чергу захисник ОСОБА_8 у поданій ним касаційній скарзі також вказує, що перед апеляційним судом порушувалось питання про визнання недопустимими доказами два автомобіля та напівпричеп. Недопустимість цих доказів вбачає у порушенні вимог ст. 290 КПК України, так як ці докази не були відкриті стороні захисту та не надавались суду для безпосереднього дослідження у якості речових доказів.
 
Суд не погоджується з наведеними твердженнями захисників, з огляду на таке.
 
Так, дійсно, як вже зазначалось, процесуальним законом передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду (ч.ч. 1, 2 ст. 23 КК України).
 
Щодо дослідження речових доказів, то законодавцем передбачено, що речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності – також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом (частина 1 ст. 357 КПК України).
 
Разом з тим, у частині 2 цієї ж статті зауважено наступне – огляд речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, у разі такої необхідності проводиться за їх місцезнаходженням.
 
Яка саме була необхідність в огляді вантажного автотранспорту, що зазнав пошкоджень під час ДТП, з виїздом суду на автомайданчик, захисники у касаційній скарзі не мотивують.
 
Доводи на можливу неповноту судового розгляду як підставу наразі до скасування оскаржуваних в касаційному порядку судових рішень, Суд також не бере до уваги.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України скасування або зміна судового рішення з підстав неповноти судового розгляду відноситься до повноважень суду апеляційної інстанції.
Проте таких повноважень суд касаційної інстанції не має.
У чому саме порушення вимог ст. 290 КПК України мотивування касаційної скарги захисника також не містить.
Не містять матеріали провадження й заперечення сторін щодо нерозкриття всіх матеріалів провадження стороні захисту.
Отже, підстав для задоволення касаційних скарг в цій частині Суд не вбачає.
 
5.2.3 Захисник ОСОБА_7 у касаційній скарзі зазначає на порушення процесуального закону судом першої інстанції, який безпідставно відмовив у проведенні повторного слідчого експерименту. Також вважає, що було безпідставно відмовлено у визнанні неналежним доказом протоколу слідчого експерименту від 16.12.2016 та додаткового слідчого експерименту від 23.05.2017. 
Захисник ОСОБА_8 також наголошує на тому, що перед судом першої інстанції порушувалось питання про визнання протоколу слідчого експерименту неналежним доказом, оскільки він проводився не за тих умов, за яких відбулась ДТП, тому є об’єктивні сумніви у достовірності здобутих даних. У зв’язку з чим також перед судом порушувалось питання про визнання неналежним та недопустимим доказом висновку судової автотехнічної експертизи від 12.01.2017 № 5/10.1-1175. 
 
Суд наведені доводи захисників вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
 
Як встановлено процесуальним законом, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань (частина 1 ст. 240 КПК України).
 
За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник (ч.ч. 2, 3 ст. 240 КПК України).
 
Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. За наслідками чого слідчий складає протокол, у якому докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту (ч.ч. 3, 6 ст. 240 КПК України).
 
Судами як першої, так й апеляційної інстанцій перевірялись повною мірою аналогічні твердження сторони захисту щодо вирішення питання про недопустимість цього доказу, можливих порушень процесуального закону при проведенні вказаної слідчої дії та ін., що не знайшли свого підтвердження. При цьому детальне мотивування прийнятих судами рішень в цій частині не викликає сумнівів в їх законності.
 
Як вбачається з матеріалів провадження, в ході слідчого експерименту від 16.12.2016 встановлювались обставини розташування транспортних засобів марки «VOLVO FH 12-4Х2Т» з напівпричепом Kogel S24 та автомобіля марки «Nissan Primastar» відносно меж проїзної частини до моменту їх зіткнення, що не потребувало проведення даного слідчого експерименту в темну пору доби, коли відбулася ДТП. Органу досудового слідства було важливо встановити правильність розташування транспортних засобів відносно меж проїзної частини та відповідно провести точні заміри, що краще зробити дійсно вдень, а не вночі.
 
Під час цього слідчого експерименту свідок ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_20 і ОСОБА_21 детально розповів про обставини ДТП, яка сталася 29.11.2016 року (протокол слідчого експерименту, план-схема та фототаблиця, а.к.п. 190-196, том 1).
 
При цьому не вплинула на правильність висновків суду та обставина, що були використані інші транспортні засоби при проведенні слідчого експерименту, адже за загальними характеристиками, вони в цілому є схожими, та з врахуванням характеру, мети проведення даної слідчої дії, – з`ясувати фактичне розташування транспортних засобів, та обставин видимості транспортних засобів з робочих місць водіїв.
 
Додатковий слідчий експеримент від 23.05.2017 за участю свідка ОСОБА_11 проводився в темну пору доби, при якому слідчим і встановлювались обставини видимості транспортних засобів з робочих місць водіїв. Свідок ОСОБА_11 пояснив, що транспортний засіб марки «Мерседес Віто», який використовувався замість « ОСОБА_22 » в цілому відповідає габаритам та світлом фар даному транспортному засобу, і транспортний засіб «DAF» з напівпричепом SCHMITZ за своїми габаритами та розташуванням світлових відбивачів відповідає в цілому автомобілю «Вольво» з напівпричепом «Когель». Важливим фактором в даній ситуації була саме необхідність встановити обставини видимості транспортних засобів з робочих місць водіїв у темну пору доби з відстані, та при зближенні.
 
Під час проведення додаткового слідчого експерименту від 23.05.2017 року свідок ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_23 і ОСОБА_24 розповів і на місці події показав про обставини ДТП, що трапилася 29.11.2016. Слідчою дією встановлено, що у максимально наближених умовах видимість світловідбивачів напівпричепу вантажного автомобіля з увімкненими габаритними вогнями з місця водія автомобіля «Mercedes Vito», який має схожі характеристики з автомобілем «NISSAN PRIMASTAR», який рухався на відстані 4.4 м від лівого краю проїзної частини з увімкненим ближнім світлом фар, склала 300 м, а загальна видимість дорожнього покриття склала 48 м (протокол слідчого експерименту, план-схема та фототаблиця, а.к.п. 86-91, том 2);
 
Отже, суд першої інстанції відмовляв у проведенні ще одного додаткового слідчого експерименту, бо підстав до цього не існувало. Під час першого слідчого експерименту перевірялось місце розташування транспортних засобів у момент зіткнення, враховувався осип скла, заміри, за даними з протоколу огляду місця ДТП. Під час додаткового слідчого експерименту, який якраз і проводився вночі, перевіряли видимість одного транспортного засобу іншим з робочих місць водіїв.
 
5.2.4 Верховний Суд, перевіривши твердження, викладені у касаційних скаргах захисників, про недопустимість показань потерпілого ОСОБА_10 , дійшов висновку про їх необґрунтованість з огляду на таке.
 
Частиною 1 статті 97 КПК України встановлено, що показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
 
Показання потерпілого ОСОБА_10 , які він надав суду першої інстанції сформульовані у вироку наступним чином: «Після ДТП ОСОБА_9 до нього двічі підходив і запитував про самопочуття, пояснивши, що під час обгону керований ним автомобіль занесло, через що й допустив зіткнення транспортних засобів».
 
Суд апеляційної інстанції аналогічне твердження з апеляційної скарги захисника спростував правильно, оскільки потерпілий ОСОБА_10 особисто чув від обвинуваченого стосовно події, що сталася (а.к.п. 51, том 4).
 
Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_10 сприймав події особисто, надав показання суду щодо розмови, яку чув особисто, водночас надав суду показання про слова, які адресовані були йому особисто, то у цьому випадку підстав до застосування положень ст. 97 КПК України як показання, надані з чужих слів, у суду першої інстанції не було.
 
Аналогічний висновок зроблено Верховним судом у постанові від 20 серпня 2020 року (справа № 725/507/19).
 
5.2.5 У касаційних скаргах також оспорюються показання свідка ОСОБА_11 , неправильна оцінка судом обставин у провадженні, невідповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України як законного й мотивованого рішення, заперечується факт встановлення судом причинного зв`язку між винними діями ОСОБА_9 й тими наслідками, що від них настали.
 
Проте Суд не знаходить підстав до задоволення касаційних скарг за цими доводами, враховуючи таке.
 
Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили. За наслідками судового розгляду суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, приймаючи таким чином відповідне процесуальне рішення (ч.ч. 2, 1 ст. 94 КПК України).
 
Окрім  того, що це (дослідження доказів у провадженні) виключна компетенція судів першої та апеляційної інстанцій, процесуальним законом також передбачені межі перегляду для суду касаційної інстанції. 
 
Так, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (частина 1 ст. 433 КПК України).
 
В апеляційному порядку перевірялись й твердження захисників, які спростовували показання свідка ОСОБА_11 . Однак судами не встановлено підстав не довіряти показанням цього свідка, послідовні показання якого узгоджуються між собою не тільки в цілому, але й в деталях з іншими доказами, покладеними в основу обвинувального вироку.
 
Не погоджується Суд й з твердженнями про невмотивованість вироку, який  у цілому як судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
 
5.2.6 У касаційних скаргах захисники як підставу до скасування ухвали апеляційного суду також аргументують недотриманням при її ухваленні вимог ст. 419 КПК України.
 
Суд вказані твердження, наведені у касаційних скаргах захисників, вважає безпідставними, оскільки ухвала апеляційного суду містить як вичерпний перелік всіх доводів апеляційних скарг щодо порушень вимог КПК України, так і вичерпну відповідь на кожен з них.
 
5.2.7 Безпідставні й твердження касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про порушення права на захист ОСОБА_9 під час проведення судового засідання в апеляційному суді 18.12.2019 без участі його захисника, думку про продовження розгляду у відсутність якого у обвинуваченого начебто не спитали.
 
Відповідно до журналу судового засідання (а.к.п. 36-37, том 4) та за звукозаписом засідання, яке відбулось 18.12.2019, встановлено таке.
 
ОСОБА_9 , напередодні судового засідання в апеляційному суді, а саме 17.12.2019, отримав від свого захисника ОСОБА_15 заяву про відсутність у судовому засіданні 18.12.2019, про що повідомив головуючого, тому доводи скарги, що обвинувачений не брав участі в обговоренні питання про відсутність його захисника в засіданні є такими, що не відповідають матеріалам провадження.
Головуючий спитав у обвинуваченого чи представлений він іншим захисником, який вже був присутній в залі, а саме ОСОБА_8 , будь-яких клопотань від обвинуваченого не надійшло.
У цьому судовому засіданні, що тривало близько 5 хвилин, обвинувачений проголосив останнє слово, та надалі суд вийшов до нарадчої кімнати (а.к.п. 36-37, том 4).
 
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.
 
Тому Суд не вбачає за наведених обставин порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 , що слугувало б безумовною підставою до скасування ухвали апеляційного суду. 
 
Згідно з п. 7 цієї ж частини 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
 
Захисник ОСОБА_7 зазначає про відсутність запису одного із засідань суду першої інстанції, а саме того, що відбулось 25.01.2019. 
Втім цей запис є можливим до прослуховування. Під час проведення цього засідання був допитаний свідок, показання якого правильно відображені у вироку суду, зауважень щодо будь-яких неточностей у вироку, які б не відповідали оголошеним у засіданні показанням, стороною захисту до суду апеляційної інстанції не зазначалось.
 
Не знайшли свого підтвердження й аналогічні твердження щодо записів судових засідань в апеляційному суді, які наявні в матеріалах кримінального провадження, як і журнали судових засідань.
 
VI. Висновки Верховного Суду по суті вимог касаційних скарг
З огляду на те, що жоден з доводів, викладених у касаційних скаргах захисників, не знайшов свого підтвердження на допущення судами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні оскаржуваних судових рішень стосовно засудженого ОСОБА_9 , то підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.  
 
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційні скарги захисників  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у кримінальному провадженністосовно засудженого ОСОБА_9 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3