ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 вересня 2020 року           справа №200/259/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року (повне судове рішення складено 07 липня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/259/20-а (суддя в І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону (Військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

                                                УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини № НОМЕР_1 , в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку за період квітень 2015 року - квітень 2016 року; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період травень 2015 року - березень 2016 року у розмірі 23 899,26 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учасника бойових дій за 2015-2016 роки у розмірі 10 019,52 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 11 358,99 грн., у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку у розмірі 3927,65 грн.; стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі № 200/259/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задоволено частково, зокрема зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 02 квітня 2015 року по 05 квітня 2016 року.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) залишені без задоволення, а рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 200/259/20-а - залишено без змін.
23.06.2020 позивач звернувся до місцевого суду з заявою про роз`яснення судового рішення.
В обґрунтування поданої заяви позивач просив роз`яснити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі № 200/259/20-а в частині визначення базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення позивача,  а саме: з квітня 2015 року до грудня 2015 року при розрахунку індексації грошового забезпечення має застосовуватись базовий місяць прийняття на військову службу – квітень 2015 року, а з 01.12.2015 – базовий місяць січень 2008 року (за постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, якою було в останнє підвищено оклади позивача відповідно до п. 10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення було  відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти ухвалу, якою роз`яснити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі № 200/259/20-а з мотивів, висловлених у відповідній заяві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено причини, які на думку апелянта, є підставою для роз`яснення судового рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, за приписами ч. 1, 2 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Слід зазначити, що роз`яснено може бути рішення або ухвалу суду у разі, якщо без такого роз`яснення її неможливо виконати, оскільки високою є ймовірність неясності резолютивної частини рішення. 
Тому, механізм роз`яснення судового рішення не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє його мотивації. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, згідно статей КАС України.
Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правові норми КАС України не містять, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.
Як зазначено в п. 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення» в адміністративній справі, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Звертаючись з заявою про роз`яснення рішення суду, позивач фактично просив встановити конкретний порядок обрахування індексації грошового забезпечення з визначенням базового місяця для нарахування індексації.
Проте, як було визначено в рішенні суду першої інстанції та підтримано апеляційним судом, нарахування індексації належить до повноважень відповідача. На час розгляду справи судами було встановлено порушення права позивача на індексацію грошового забезпечення та, відповідно, зобов`язано відповідача її нарахувати та виплатити. При цьому предметом дослідження був не неправильне обрахування індексації, а взагалі відсутність ії проведення. 
Відтак, апеляційний суд вважає, що вирішення процесуальних питань, що випливають з судового рішення, чи надання правових порад щодо дій учасників справи після ухвалення судового рішення, не відповідає меті роз`яснення, а отже у межах процедури роз`яснення судового рішення є неможливим.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 1570/166/2012.  
Окремо апеляційний суд звертає увагу, що механізм, визначений статтею 254 КАС України, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, вказує на не можливість виконання судового рішення, або не врахування судом всіх обставини у справі при прийнятті судового рішення, внаслідок чого є не можливим чи утрудненим його виконання. У разі незгоди з судовим рішенням та викладеними у ньому обставинами особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.
Одним з визначальних принципів адміністративного судочинства є те, що предметом розгляду в адміністративних справах є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які вже прийняті (вчинені). Тобто суд не може надавати оцінку діям, які матимуть місце в майбутньому. Надавати оцінку вірності нарахування індексації суд може тільки по факту такого нарахування.
Більш того, матеріали справи містять докази того, що рішення суду в цій справі вже виконано відповідачем відповідно до його резолютивної частини, тому заява про роз`яснення судового рішення не може бути задоволена (ч. 2 ст. 254 КАС України).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги позивача, наведені в заяві про роз`яснення судового рішення, суперечать приписам 254 КАС України щодо роз`яснення ухваленого судового рішення без зміни змісту рішення, тому підстави для задоволення заяви про роз`яснення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 відсутні, оскільки воно є зрозумілим, достатньо вмотивованим, і не потребує додаткового роз`яснення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі № 200/259/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 01 вересня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                 І. В. Геращенко