Номер провадження: 22-ц/813/3483/20 
Номер справи місцевого суду: 521/9778/19
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря:         Ющак А.Ю.,
                        
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справиапеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гержова Г.Г., на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
встановив:
       
11 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що 25.08.2016 року та 23.07.2017 року нею подавались заяви до Малиновського ВП у м.Одесі про вчинення проти неї кримінальних правопорушень, відповідні відомості було внесено до ЄРДР, номер кримінального провадження – 12016160470003706, правова кваліфікація кримінального правопорушення – ч.1 ст. 185 КК України, позивачем було надано перелік вкрадених та пошкоджених речей.
Проте належним чином досудове розслідування не здійснюється, відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника кримінального розшуку Малиновського ВП, не виконував своїх прямих обов`язків, пов`язаних з забезпеченням доказів по справі, будь-якої роботи під його керівництвом по виявленню винних осіб, доказів не проводилося та не проводиться на протязі 3-х років, на заяви, звернення та скарги позивача до відповідача останній не відповідає, позивачка, як потерпіла, не може отримати по справі будь-якої інформації щодо руху справи.
У зв`язку з цим, ухвалами слідчих суддів Малиновського районного суду м.Одеси від 17 березня 2017 року та 09 жовтня 2018 року було встановлено неправомірність дій слідчих за вказаним кримінальним провадженням.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 380 000 грн., моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року взадоволенні позову  ОСОБА_1  буловідмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року, та постановлення нового, прозадоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначене на 24.06.2020 року, на 13 год. 00 хв. (а.с.105-111), у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 - через свого представника – адвоката Гержову Г.Г., як то передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с.107).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, з наступними змінами (а.с. 112), апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів. 
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 01.07.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано суду доказів того, що саме відповідач ОСОБА_2 вчиняв відносно позивачки ОСОБА_1 неправомірні дії, як посадовою особою державної влади.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , вона обгрунтовувала свої позовні вимоги тим, що зверталась до органів поліції з приводу крадіжки особистих речей та вчинення щодо неї неправомірних дій, пошкодження її майна та квартири, проте належним чином досудове розслідування не здійснювалось, кримінальне провадження було закрито, відповідну постанову про закриття було скасовано. У зв`язку з цим, позивачка вважала, що слідчі діють за вказівкою відповідача ОСОБА_2 , навмисно затягуючи досудове розслідування та не вчиняють дій, спрямованих на її захист.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 25.08.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського ВП у м.Одесі з заявою про вчинення проти неї кримінального правопорушення. Заява до Малиновського ВП була вмотивована тим, що сусіди позивачки ОСОБА_1 13.08.2016 року, перебуваючи спільно із потерпілою за її місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу таємно викрали належні потерпілій речі (а.с.11).
Наступного дня, тобто 26.08.2016 року відомості по заяві ОСОБА_1 щодо вчинення кримінального правопорушення були внесені в ЄРДР, номер кримінального провадження – 12016160470003706, правова кваліфікація кримінального правопорушення – ч.1 ст. 185 КК України.
Крім того, 23.07.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Малиновського ВП у м.Одесі з заявою про вчинення проти неї кримінального правопорушення, яке виразилось у тому, що невстановлена особа у невстановлений час таємно викрала у неї 300 доларів США, чим завдала їй матеріальну шкоду (а.с.11-12). Відомості щодо її заяви були внесені в ЄРДР з правовою кваліфікацією також ч. 1 ст. 185 КК України. 

Стосовно заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди у сумі 380 000 грн., позивач пояснила, що сума заявленої до стягнення матеріальної шкоди складається з вартості викрадених та зіпсованих речей, вартості ремонту належної їй квартири.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди позивач пояснила, що внаслідок неправомірних дій вона зазнає душевних страждань, стан її здоров`я погіршився, суму завданої шкоди оцінює в 200 000 грн., які є необхідними для відновлення її здоров`я.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав відзив, в якому вказав, що під час проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням за заявою ОСОБА_1 слідчими у повному обсязі виконані слідчі дії, а тому позов є необґрунтованим та безпідставним та не підлягає задоволенню (а.с.31-32).

Проте, 17.03.2017 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 , подала до Малиновського районного суду м. Одеси скаргу на бездіяльність слідчого та начальника Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2017 року скарга представника ОСОБА_1 була задоволена частково, визнана бездіяльність слідчого Малиновського ВП в м.Одесі, яка полягала у нездійсненні ним процесуальних дій та зобов`язано слідчого розглянути клопотання адвоката Гержової Г.Г. від 25.01.2017 року та 10.02.2017 року, та прийняти по ним відповідне процесуальне рішення (а.с.15-16).
31.07.2018 року слідчий СВ Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області Спицька А.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Однак, ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 09.10.2018 року була розглянута скарга ОСОБА_1 , постанова від 31.07.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016160470003706 від 26.08.2016 року була скасована (а.с.13-14).
Листами Начальника СВ Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області – Кірмікчі С.С. № 38/в-475-с від 20.03.2019 р. та №38/в-886-с від 14.05.2019 р. ОСОБА_1 було повідомлено, що слідчим СВ Малиновського ВП в м.Одесі здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 120160470003706 від 26.08.2019 р. (а.с.18-19).

Таким чином, матеріали справи не мають жодних доказів того, що права ОСОБА_1 в кримінальному провадженні були порушені саме начальником СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майором поліції Кірмікчі С.С., оскільки жоден із вищевказаних процесуальних документів, у тому числі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, про це не свідчать. 

При цьому, суд правильно вказав, що згідно зі статтею 56 Конституції України та за змістом ст. 16 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Також вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Крім того, згідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ст.1173 та ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, або її посадовою особою, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, або цієї особи.

Таким чином, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаними правовими нормами, які поширюються на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 відповідних сум матеріальної та моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гержова Г.Г., залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

Т.В. Цюра