ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/62/20 Справа № 182/1946/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
         за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко Ольга Володимирівна про визнання протиправним рішення, визнання недійсним договору міни,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. про визнання протиправним рішення, визнання недійсним договору міни.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням виконкому Нікопольської міської ради № 209/8 від 16 квітня 1997 року було дозволено обмін приватизованої трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 від імені її неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на інше житло. Зазначене рішення вважає таким, що винесено на сфальсифікованих документах, оскільки ОСОБА_4 та неповнолітня - ОСОБА_3 ніколи не проживали в квартирі АДРЕСА_2 та не придбавали її. Акт обстеження житлово-побутових умов було складено представниками ЖРЕО-3 м. Нікополя, які не мали право складати такий акт. Заяву на обмін було подано з трикімнатної квартири на одно і двокімнатну квартиру за адресою – АДРЕСА_3 , однак ця квартира придбана не була і фактично трикімнатну квартиру було обміняно на 8/13 частин квартири АДРЕСА_4 , яка належала сім`ї ОСОБА_9 . Фактично дозволивши обмін на житло значно менше займаного, що суперечить нормам житлової площі та не відповідає меті, що обмін здійснено для поліпшення житлових умов. Також ОСОБА_4 два рази приймала участь у приватизації двох квартир, що є грубим порушенням чинного законодавства. Оскільки обмін було проведено з грубим порушенням вимог законодавства, то договір міни слід визнати недійсним з моменту його укладення та переселити сторони в приміщення, які вони раніше займали. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд поновити строк позовної давності, визнати протиправним рішення виконкому Нікопольської міської ради №209/8 від 16 квітня 1997 року, скасувати рішення виконкому Нікопольської міської ради № 209/8 від 16 квітня 1997 року, визнати недійсним Договір міни серія ААЕ № 283822 від 29 травня 1997 року з моменту укладення, а саме з 29 травня 1997 року, переселити сторони по справі у житлові приміщення, які вони займали до укладення Договору міни, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 на 8/13 частини двокімнатної квартири за АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в трикімнатну квартиру за АДРЕСА_5 .
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. про визнання протиправним рішення, визнання недійсним договору міни (т.1 а.с.246-249).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року залишено без змін (т.2 а.с.82, 83).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.234-236).
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. про визнання протиправним рішення, визнання недійсним договору міни (т.3 а.с.207-212).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду від 21 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
07 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 померла (т.4 а.с.13).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. про визнання протиправним рішення, визнання недійсним договору міни ОСОБА_2 - правонаступника позивача ОСОБА_1 (т.4 а.с.116, 117).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Позивачем оспорюється договір міни, укладений 29 травня 1997 року, та до спірних правовідносин застосовується ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст.241 ЦК УРСР (1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.
Статтею 242 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
Згідно з ст. 48 ЦК (1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28 квітня 1978 рокуроз`яснено, що за правилами ст. 48 ЦК (1963 року) угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК). У разі визнання угоди недійсною за ст.48 ЦК суд повинен у рішенні послатися і на нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає.
По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
З матеріалів справи вбачається, 29 травня 1997 року було укладено договір міни 8/13 частин квартири АДРЕСА_4 від імені ОСОБА_5 , яка діяла за себе та як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 1987 року народження, ОСОБА_7 , 1994 року народження, ОСОБА_11 , 1995 року народження на квартиру АДРЕСА_5 , яка належала порівно ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_3 , 1991 року народження (т.1 а.с.8).
На момент укладення договору нотаріусу сторонами було надано Рішення виконкому Нікопольської міської ради №209/11 від 16 квітня 1997 року «Про дозвіл на обмін приватизованої квартири від імені неповнолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 » та Рішення виконкому Нікопольської міської ради № 209/8 від 16 квітня 1997 року «Про дозвіл на обмін приватизованої квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_3 правовстановлюючі документи на вказані квартири, свідоцтва про власність на житло на обидві квартири, довідки-характеристики Нікопольського МБТІ та копії свідоцтв про народження неповнолітніх дітей (т.1 а.с. 11, 26, 32, 34, 166-180).
На підставі договору міни від 29 травня 1997 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 (т.1 а.с.26).
На підставі договору міни від 29 травня 1997 року право власності на 8/13 частин квартири АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ( т.1 а.с.26, 27).
На підставі договору дарування від 25 січня 2006 року №122 5/13 частин квартири АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с.27, т.3 а.с. 38).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер (т.1 а.с.199).
Право власності на частину вказаної квартири на підставі договору міни від 29 травня 1997 року залишилося зареєстрованим за ОСОБА_12 .
Судом встановлено, після укладення договору міни ОСОБА_5 та її неповнолітні, на той момент, діти ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 переселилися в квартиру АДРЕСА_5 , а позивач ОСОБА_1 переселилася до квартири АДРЕСА_4 та зареєструвалася у квартирі 26 червня 1997 року (т.1 а.с.5, т.3 а.с.57).
ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 з 26 червня 1997 року (т.1 а.с.58, 75, 160).
ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаній квартирі з 12 квітня 2007 року (т.1 а.с.59, 161).
З 25 червня 2018 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (т.4 а.с. 155).
Звернувшись до суду у березні 2015 року із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила суд поновити строк позовної давності, визнати протиправним рішення виконкому Нікопольської міської ради №209/8 від 16 квітня 1997 року, скасувати рішення виконкому Нікопольської міської ради № 209/8 від 16 квітня 1997 року, визнати недійсним Договір міни серія ААЕ № 283822 від 29 травня 1997 року з моменту укладення, а саме з 29 травня 1997 року, переселити сторони по справі у житлові приміщення, які вони займали до укладення Договору міни, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 на 8/13 частини двокімнатної квартири за АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в трикімнатну квартиру за АДРЕСА_5 (т.1 а.с.2-4).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона дізналася про порушення своїх прав 07 серпня 2014 року, коли довідалася з відповіді управління комунального майна, що відповідач не придбала квартиру АДРЕСА_2 , а тому вважає, що строки позовної давності пропущені нею з поважних причин.
З матеріалів справи вбачається, позивач  ОСОБА_1 особисто з власної волі за життя укладала договір міни 29 травня 1997 року, переїхала до квартири та проживала в ній за життя після обміну тривалий час — понад 17 років до дня звернення до суду із вказаними позовними вимогами, а також зареєструвалася у квартирі у встановленому законом порядку.
Належних доказів на підтвердження порушення норм законодавства, що діяло на час укладення оспорюваного договору міни, у зв”язку з чим були порушені права позивача ОСОБА_1 , суду не надано.
Як вбачається із позовної заяви, позивачем оспорюється рішення виконкому Нікопольської міської ради №209/8, яке було прийняте 16 квітня 1997 року «Про дозвіл на обмін приватизованої квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_3 ».
Позивач обґрунтовує вказані позовні вимоги щодо визнання протиправним зазначеного рішення та його скасування, посилаючись на порушення прав неповнолітньої на той час ОСОБА_3 , яка на даний час досягла повноліття та є відповідачем у справі. 
Встановлено, на час укладення оспорюваного договору міни - 29 травня 1997 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була неповнолітньою.
Законними представниками неповнолітньої ОСОБА_3 на час винесення оскаржуваного рішення виконкому були її батьки - ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , та у вказаному оскаржуваному рішенні виконкому Нікопольської міської ради №209/8 від 16 квітня 1997 року «Про дозвіл на обмін приватизованої квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_3 » зазначено, про те, що було дозволено обмін приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 від імені її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на інше житло. 
Слід зазначити, батьки ОСОБА_3 , які були її законними представниками у період її неповноліття на час винесення оскаржуваного рішення виконкому —  ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , до суду із позовними вимогами на захист прав неповнолітньої доньки не зверталися.
Позивач у справі не надала належних доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням виконкому Нікопольської міської ради №209/8 від 16 квітня 1997 року «Про дозвіл на обмін приватизованої квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_3 » порушуються саме її права.
Позивач у справі ОСОБА_1 за життя не була законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 на момент винесення оскаржуваного рішення виконкому.
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв”язку з їх недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є безпідставними та не підтверджуються належними доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права є необґрунтованими. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права та незгоди з рішенням суду.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді