ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005350 пров. № А/857/4800/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання –   Смолинця А. В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації на рішення Львівського   окружного адміністративного суду від 16 березня  2020 року в справі № 1.380.2019.005350 (головуючий суддя Братичак У. В., м. Львів, повне судове рішення складено 26 березня 2020 року) за позовом   ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, Золочівської міської ради Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-
                                                        ВСТАНОВИВ:
17 жовтня  2020  року  Львівським  окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву   ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, Золочівської міської ради Львівської області про визнання дій Львівської обласної державної адміністрації неправомірними щодо відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні коштів за самостійно придбане житло; стягнення з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі вартості квартири, у зв`язку із будівництвом за власні кошти квартири АДРЕСА_1 , відповідно до вимог Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” в сумі 399170,85 грн.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні коштів за самостійно придбане житло, так як вона є особою, яка відповідно до направлення переселилася з території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, і перебуває на квартирному обліку та  має право на відшкодування коштів за самостійно придбане житло.
Рішенням  Львівського   окружного адміністративного суду від 16 березня  2020  позов задоволено. Визнано протиправними дії Львівської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні коштів за самостійно придбане житло. Зобов`язано Львівську обласну державну адміністрацію  відшкодувати ОСОБА_1   витрати в сумі 399 170 (триста дев`яносто дев`ять тисяч сто сімдесят) грн. 85 коп. за самостійно придбане житло відповідно до положень ст.32 Закону України від 28.12.1991 №796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи”.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем  – Львіцвською обласною державною адміністрацією, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.  Зазначено, що відповідно до статті 32 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” громадянам, які збудували чи купили за власні кошти жилі будинки садибного типу з надвірними будівлями, а також жилі приміщення в будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, відшкодовується їх вартість у розмірах, визначених місцевими радами за обраним місцем проживання. Проте, вартість квартири не визначалася місцевою радою за обраним місцем проживання позивача, що є порушенням норм чинного законодавства. 
Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити в повному обсязі.
Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча  належним чином були  повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що    ОСОБА_1 віднесена до третьої категорії, як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.12.2007 року. 
08 лютого 1990 року виконавчим комітетом Рівненської обласної ради Народних депутатів Тіткову Г.М., ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 видано Направлення № 109 на переселення у Львівську область для працевлаштування та забезпечення житлом.
Відповідно до п.1.12 Рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради Народних депутатів Львівської області № 330 від 24 серпня 1990 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік в позачергову чергу під № 58 і загальну чергу під № 736.
17 лютого 2009 року Рівненською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 видано направлення серії РВ № 5025 на одержання, будівництво або придбання житла і працевлаштування у Львівській області.
Згідно з Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області за № 286 від 23 вересня 2009 року, вирішено розділити квартирну справу ОСОБА_1 , склад сім`ї дві особи та ОСОБА_1 , склад сім`ї сім осіб.
Із змісту Рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області № 513 від 27 грудня 2010 року видно, що ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради Львівської області № 123 від 18 березня 2011 року, вирішено розділити квартирну справу ОСОБА_1 , склад сім`ї одна особа та ОСОБА_2 , склад сім`ї одна особа.
Із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 лютого 2011 року видно, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
05.12.2018 ОСОБА_1 звернулася до Золочівської міської ради Львівської області із заявою про визначення вартості придбаного (збудованого) нею житла у ЖБК “Надія”.
26.12.2018 Золочівська міська рада листом за №1764 повідомила ОСОБА_1 , що в штаті міської ради немає оцінювачів, які отримали сертифікат оціночної діяльності відповідно до Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, а підстав залучати оцінювачів у міської ради немає, оскільки квартира не є у комунальній власності територіальної громади м.Золочева. Також, у листі зазначено, що з метою проведення оцінки квартири позивача остання самостійно може звернутись до суб`єкта оціночної діяльності, який отримав відповідний сертифікат.
В подальшому, позивач звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , який діє на підставі кваліфікаційного свідоцтва МФ№4276 від 15.04.2006, виданого Фондом Державного майна України та Інститутом підприємництва та перспективних технологій при Національному університеті “Львівська політехніка”, для проведення оцінки вартості квартири АДРЕСА_1 .
Згідно висновку про вартість нерухомого майна станом на 15.01.2019, ринкова вартість квартири загальною площею 57,8 кв.м (житлова 34, 5 кв.м), розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового цегляного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , становить 624 429,00 (шістсот двадцять чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) грн без ПДВ (з розрахунку 10 803,00 грн за 1кв.м).
Відповідно до розрахунку вартості придбаного (збудованого) житла в ЖБК “Надія” сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 399 170,85 грн(36,95 кв.м.*10803,00).
19.06.2019 позивач звернулась до Львівської обласної державної адміністрації із заявою про відшкодування коштів за самостійно придбане житло в сумі 399 170,85 грн, відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації листом за №20-2343/012-19 від 17.07.2019 повідомив позивача про те, що на даний момент залишається чинною постанова Кабінету Міністрів України №1198 від 23.11.2011 “Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та беручи до уваги те, що впродовж 2014-2019 рр. з державного бюджету кошти для придбання житла громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та на відшкодування за самостійно придбане житло не виділялись, департаментом надіслано звернення в Міністерство соціальної політики України для отримання відповідних роз`яснень та розгляду можливості передбачення відповідних видатків під час формування Державного бюджету на 2020 рік.
05.09.2019 Міністерство соціальної політики України скерувало до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації лист за №1504/076/19/295, в якому зазначило, що оцінна комісія районної державної адміністрації виконавчого комітету міської ради складає акт про вартість житлового будинку (квартири), який є підставою для оформлення договору купівлі-продажу. Висновок про вартість нерухомого майна складено відповідно до договору від 28.01.2019 №08-02/19, звіт про оцінку складено оцінювачем ОСОБА_4 через 8 років, також відсутні документи, які підтверджують факт купівлі-продажу квартири. Тобто, заявницею не виконано умови, передбачені чинним законодавством, необхідні для відшкодування коштів за придбане майно. Окрім того, повідомило, що у Законі України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” видатки на забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не передбачено.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону  України від 28.02.1991 №796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі по тексту - Закон №796-XII) кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об`єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров`я самостійно приймати рішення про дальше проживання на цій території чи відселення.
Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого добровільного відселення, створюються умови для відселення. Громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом.
Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 1992 року за № 706 було затверджено Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Порядок № 706).
Згідно із пунктом 3 Порядку № 706 громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов`язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім`ї та довідки з місця проживання про склад сім`ї.
У направлення вписуються всі члени сім`ї, які проживають у будинку (квартирі).
Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів.
Як слідує з матеріалів справи, 08.02.1990 виконавчим комітетом Рівненської обласної ради Народних депутатів Тіткову ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 видано направлення № 109 на переселення у Львівську область для працевлаштування та забезпечення житлом.
Відповідно до ч. 3 статті 32 Закону № 796-XII для забезпечення житлом сімей, які відселяються або самостійно переселяються, відповідно до статті 4 цього Закону за направленнями обласних державних адміністрацій, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, підприємства, установи та організації, а також самі громадяни можуть купувати в будь-якому населеному пункті України (крім м. Києва та курортних місцевостей) за договірними цінами жилі будинки та квартири у громадян, яким вони належать на праві особистої власності, а також будинки і квартири державного і громадського житлового фонду, що не використовуються, - за їх залишковою балансовою вартістю.
Якщо жила площа будинку (квартири), що купується, перевищує 13,65 квадратного метра на кожного члена сім`ї, вартість зайвої площі і частини надвірних будівель, збудованих не за встановленими проектами, сплачує громадянин.
Громадянам, які збудували чи купили за власні кошти жилі будинки садибного типу з надвірними будівлями, а також жилі приміщення в будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, відшкодовується їх вартість у розмірах, визначених місцевими радами за обраним місцем проживання.
Розмір і порядок виділення коштів для будівництва житла встановлюються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями. Кошти на будівництво житла відраховуються з загальних капіталовкладень, які виділяються Кабінетом Міністрів України для будівництва житла.
Відповідно до статті 63 розділу 10 “Заключні положення” Закону № 796-XII фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.
Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1198 (далі по тексту -Порядок №1198), визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою “Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - бюджетні кошти).
Тобто, законодавцем визначений порядок відшкодування коштів громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до п. 2 Порядку №1198 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є МНС, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, головні управління (управління) МНС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - розпорядники) відповідно до розподілу, затвердженого МНС.
МНС здійснює розподіл бюджетних коштів між розпорядниками з урахуванням кількості громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які відселяються із зони безумовного (обов`язкового) відселення, потребують поліпшення житлових умов та які самостійно переселяються із зони гарантованого добровільного відселення і зони посиленого радіоекологічного контролю, згідно з даними, поданими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями (п. 3 Поряду №1198).
Указом Президента України від 02.09.2013 № 472 “Про внесення змін до указів Президента України від 6 квітня 2011 року N 389 та N 397” повноваження з організації та координування роботи із забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передано Міністерству соціальної політики України.
Згідно п. 4 Порядку №1198, бюджетні кошти спрямовуються, зокрема, на відшкодування витрат громадянам, які переселилися за направленнями облдержадміністрацій з території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, за самостійно придбане (збудоване) ними житло, в тому числі у житлово-будівельних кооперативах; виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Казначейства, у разі їх відповідності паспорту бюджетної програми.
Відтак,  у спірний період головним розпорядником коштів по програмі “Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є Міністерство соціальної політики України, а розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня по відшкодуванню вартості витрат громадянам за самостійно придбане (збудоване) житло на території Львівської області є Львівська обласна державна адміністрація.
Як вбачається з листа Мінсоцполітики від 05.09.2019 №1504/0/76-19/295 кошти на забезпечення житлом постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи громадян не виділялися. Законом України “Про Державний бюджет України на 2019 рік” видатків на вказані цілі також не передбачено.
Щодо цього суд апеляційної інстанції вказує,  вказаним Законом України “Про державний бюджет”, звужуються права громадян, які мають право, відповідно до 32 Закону України   “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на відшкодування вартості самостійно збудованого житла у розмірах, визначених місцевими Радами народних депутатів за обраним місцем проживання. При цьому жодних винятків, які б давали підстави органам державної влади та місцевого самоврядування не виконувати цього положення Законом не передбачено.
Статтею 71 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Таким чином, Закон України “Про державний бюджет” не може розглядатися як закон про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а тому норми закріплені в Законі повинні виконуватися незалежно від того передбачено це Законом України “Про державний бюджет” чи ні.
Щодо тверджень відповідача про те, що чинним законодавством України не передбачено здійснення оцінки оцінювачами, які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” у випадку відсутності такої особи у штаті органу місцевого самоврядування, суд зазначає наступне.
Встановлено, Золочівська міська рада повідомила ОСОБА_1 , що в штаті міської ради немає оцінювачів, які отримали сертифікат оціночної діяльності відповідно до Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, а тому з метою проведення оцінки квартири позивачки запропоновано останній самостійно звернутись до суб`єкта оціночної діяльності, який отримав відповідний сертифікат, що і було зроблено ОСОБА_1 .
Окрім того, відсутня пряма заборона здійснення такої оцінки іншим суб`єктом оціночної діяльності – не працівником органу місцевого самоврядування.
Відтак, здійснення оцінки квартири АДРЕСА_1 , суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 не порушує норми ст.32 Закону України від 28.02.1991 №796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про   задоволення   позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації – залишити без задоволення, а рішення Львівського   окружного адміністративного суду від 16 березня  2020 року в справі № 1.380.2019.005350  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена у касаційному порядку,  виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом  подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення  повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос	
судді	 	Р. В. Кухтей	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення складено 06 липня 2020 року.