Справа № 454/2417/17                                Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/840/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
                                     суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.
                при секретарі: Цап П.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

                                       в с т а н о в и в:

       26.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
       Позовні вимоги обгрунтовував тим, що з 20.11.2004 року по 13.08.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13.08.2012 року шлюб між сторонами розірвано.
       Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09.09.2010 року з нього ( ОСОБА_2 ) стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       З 2012 року він проживає окремо від сім`ї. З 18.03.2016 року з ним проживає старший син ОСОБА_5 . Рішенням Сокальського районного суду від 20.04.2017 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .
       Таким чином, вважає, що відповідач ОСОБА_1 втратила право на отримання від нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 із ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки право на аліменти має той з батьків, з ким проживає дочка, син.
       В той же час у нього виникло право на стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки з ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 живе з ним та перебуває на повному його утриманні.
           Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. 
               Припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягають стягненню згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13.04.2011 року по справі № 2-443/10 починаючи із 18.03.2016 року.
               Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягувати із ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
               Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що в оскаржуваному рішенні про припинення стягнення аліментів на сина ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що такі стягуються за рішенням Сокальського районного суду в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, суд першої інстанції не врахував, що зазначене рішення є таким, що не виконується, оскільки аліменти з ОСОБА_2 на утримання дітей стягуються за рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21 березня 2011 року, про яке в позовній заяві не йдеться. Відтак, звертаючись з позовом про припинення стягнення з нього ( ОСОБА_2 ) аліментів за рішенням Сокальського районного суду Львівської області, аліменти за яким не стягуються, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права. Вважає, що належним способом захисту права позивача міг бути лише позов про зміну розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Обгрунтовуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для стягнення з відповідача в користь позивача аліментів є рішення Сокальського районного суду від 20.04.2017 року, яким визначено місце проживання сина ОСОБА_5 разом з ним. Однак, такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що шлюб між сторонами було розірвано рішенням Сокальського районного суду від 13.08.2012 року. З часу розірвання шлюбу, ОСОБА_2 не звертався в органи опіки та піклування або суд про зміну місця проживання дітей в т. ч. про визначення місця проживання дітей з ним, при тому, що діти проживали завжди із ОСОБА_1 з 2010 року, а позивач окремо від них. З ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_5 проживає в с.Ульвівок Сокальського району. Дозволу на зміну місця проживання сина ні вона, ні орган опіки та піклування не давали. ОСОБА_2 змінив місце проживання дитини з порушенням вимог закону, самоправно і протиправно з метою уникнення сплати аліментів на дітей, які зобов`язаний сплачувати в її користь згідно судового рішення у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення в частині стягнення з неї аліментів в користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 та визначивши розмір аліментів в в розмірі ј частки від її доходу, суд першої інстанції не врахував обставини, передбачені ст.182 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд має врахувати наявність у платника аліментів інших дітей, його матеріальне становище та інші обставини, що свідчить про те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       17.07.2020 року позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу за вх.№ 17429, у якому зазначив, що предметом позову у даній справі є припинення сплати аліментів та стягнення аліментів. При зверненні до суду з позовною заявою ним допущено технічну описку у даті рішення суду, за яким підлягає припиненню стягнення з нього аліментів на користь сина ОСОБА_5 , що не впливає на правильність та законність оскаржуваного позивачкою рішення. Зазначає, що ним обрано правильний спосіб захисту свого права шляхом подання позовної заяви про припинення стягнення аліментів, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 року у справі № 511/219/18. Вважає, що визначений судом розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки на утримання сина ОСОБА_5 , відповідає вимогам ст. 183 СК України, а тому є справедливим та достатніми для утримання дитини. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду залишити без змін.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13.08.2012 року шлюб між сторонами розірвано
       Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Сокальського районного суду від 07.02.2011 року з ОСОБА_2 підлягали стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 березня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2011 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.04.20І7 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2018 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .
Згідно розрахунку заборгованості по аліментах у ВП № 25930140 заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 31 жовтня 2017 року становить 27 388,29 грн. 
Згідно довідки № 303 від 05.06.2018 року, виданої Телязькою сільською радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з 20.03.2016 року в АДРЕСА_1 без реєстрації.
       Згідно характеристики на учня 5 класу Ульвівського НВК «ЗШ І-ІІ ст. - дитячий садок» ОСОБА_3 характерезується як доброзичливий та користується авторитетом серед учнів, а також всім необхідним приладдям для навчання забезпечений. Батько цікавиться його успіхами та поведінкою дитини, бере активну участь у вихованні дитини.
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення таких з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , районний суд виходив того, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.04.2017 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , а відповідач як матір дитини зобов`язана брати участь в утриманні сина, а відтак з неї підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 26.09.2017 року, тобто з дати набрання законної сили рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.04.2017 року.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, враховуючи наступне. 
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 
Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право на звернення до суду з таким позовом. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 року у справі № 511/219/18. 
Відтак, висновок суду щодо наявності визначеного законодавством права позивача на припинення стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає зазначеній нормі права, а тому суд підставно задоволив такі позовні вимоги ОСОБА_2 .
При цьому, припинення стягнення аліментів з позивача на утримання дитини сторін ОСОБА_5 , не припиняє стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_6 . 
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд припинив стягнення аліментів з ОСОБА_2 за рішенням суду, за яким таке стягнення не проводиться не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення та стверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 просив припинити стягнення з нього аліментів на користь  ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягають стягненню на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.03.2011 року по справі № 2-443/11.
       Враховуючи, що відповідно до положень СК України право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина, утримання дитини є обов`язком обох батьків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 26.09.2017 року. 
       При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції вірно враховано стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів.
       З наведених мотивів, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
       Однак, з врахуванням зазначеного вище, з метою забезпечення в подальшому чіткості виконання  рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне викласти 1 абзац резолютивної частини рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року в наступній редакції: «Припинити, починаючи із 26.09.2017 року, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягають стягненню на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.03.2011 року (справа № 2-443/11).
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. 
       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
         п о с т а н о в и в:  

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року залишити без змін.
       Викласти абзац 1 резолютивної частини рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року в наступній редакції: «Припинити, починаючи із 26.09.2017 року, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягають стягненню на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.03.2011 року (справа № 2-443/11).
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 30.07.2020 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Мельничук О. Я.