ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2020 р. 	Справа № 440/4371/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Донець Л.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 17.01.20 року по справі № 440/4371/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            військової частини НОМЕР_1                    
про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу від 24.10.2019 р. №270, яким призупинено виплату старшому сержанту ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення; 
- визнати незаконним та скасувати наказ від 24.10.2019 р. №270 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату з 01.10.2019 р. грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року по справі № 440/4371/19   частково задоволено позов  
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від  24 жовтня 2019 року №270 в частині призупинення виплати позивачу з 1 жовтня 2019 року грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найм) жилого приміщення з 1 жовтня 2019 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На зазначене рішення військова частина НОМЕР_1  подала  апеляційну скаргу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції. У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1997 р. дружина позивача є співвласницею на праві спільної сумісної власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , тому у позивача відсутнє право на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла, передбаченого п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.13 р. №450  «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень» (далі - Порядок № 450). Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2018 р. №329 позивача та членів його сім`ї (дружина, двоє дітей) зараховано на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов (а.с. 21).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.19 р. №89 вирішено  виплачувати позивачу з 08.04.19 грошову компенсацію за піднайом (найм) житлового приміщення у розмірі 3825,00 грн (а.с. 22).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.19 р. №270 вирішено  призупинити виплату позивачу з 01.10.2019 р. грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення (а.с. 13). Підставою для видачі цього наказу зазначено постанову Другого апеляційного адміністративного суду у справі №440/104/19 від 27.08.2019 р. та рапорт секретаря житлової комісії від 22.10.2019 р.
Не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.19 р. №270, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність наказу від 24.10.19 р. №270, оскільки не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність у позивача зареєстрованих прав на нерухоме майно або повідомлення ним недостовірних відомостей під час подання рапорту про виплату грошової компенсації за найм житла.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.
У відповідності до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ). 
Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого частини першої статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. 
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.13 №450 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил.
Згідно з п. 4 Порядку №450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Відповідно до п. 7 Порядку №450 виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Згідно з пунктом 9 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.18 №380, виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту. Виплата компенсації за піднайом припиняється у випадках, встановлених Порядком виплати грошової компенсації.
Колегія суддів встановила, що підставою для прийняття оспорюваного наказу зазначено постанову Другого апеляційного адміністративного суду у справі №440/104/19 від 27.08.2019 р., у якій викладено висновок про те, що перебування військовослужбовця на квартирному обліку та наявність потреби в поліпшенні житлових умов не є підставою для виплати компенсації за піднайом житла.
Між тим, колегія суддів зазначає, що судове рішення є індивідуальним актом, що стосується прав та інтересів виключно осіб, які були учасниками справи, та питання про права й обов`язки яких вирішив суд за результатами її розгляду. Позивач не був учасником справи №440/104/19, а відтак обставини, встановлені в цій справі, не можуть стосуватися його прав та законних інтересів. 
Крім того, зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.19 р. у справі №440/104/19 встановлено, що висновок про відсутність у позивача у зазначеній справі права на одержання грошової компенсацій за піднайм житла судом зроблений з огляду на встановлений та підтверджений належними доказами у ході судового розгляду справи факт наявності у позивача на праві приватної власності квартири.  
Разом з цим, у даній справі військова частина НОМЕР_1 не встановлювала наявності у ОСОБА_1 або членів його сім`ї зареєстрованих прав на нерухоме майно (житлові приміщення). 
Посилання відповідача на свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1997 року не приймається судом у якості належного доказу наявності у позивача та членів його сім`ї житлового приміщення, адже, як встановлено з його змісту, цим свідоцтвом підтверджено факт приватизації у грудні 1997 року квартири загальною площею 58,8 кв.м. батьківською сім`єю дружини позивача з чотирьох осіб. Водночас, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений 2 серпня 2003 року. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Докази державної реєстрації за дружиною позивача права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутні, та відповідачем не надано до матеріалів справи.  
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.11.2019 р. №188185805 за позивачем будь-які речові права на рухоме майно не зареєстровані. 
В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність наказу, оскільки не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність у позивача зареєстрованих прав на нерухоме майно або повідомлення ним недостовірних відомостей під час подання рапорту про виплату грошової компенсації за найм житла.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 жовтня 2019 року №270 в частині призупинення виплати позивачу з 1 жовтня 2019 року грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за піднайом (найм) жилого приміщення з 1 жовтня 2019 року.  
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року по справі № 440/4371/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 по справі № 440/4371/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    Л.О. Донець