Справа № 757/32836/19-п                                                                                                   Головуючий в суді І інстанції - Смик С.І.
Провадження № 33/824/892/2020                                                                        Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 13 липня 2020 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.
 
секретар:                                                                                                    Ганжа В.В.,
за участю:                                                                                                             
особи, яка притягується до відповідальності                                         ОСОБА_1 ,
потерпілого                                                                                                ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И В :
Як встановлено судом першої інстанції, 17.06.2019 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила психологічне насильство у сім`ї відносно ОСОБА_2 .
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.
Окрім того потерпілий ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року. 
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначає, що оскаржувана постанова була оголошена 23 грудня 2019 року, проте, при проголошенні постанови він присутній не був, оскільки судове засідання не відбулося в порядку, передбаченому КУпАП. 23 грудня 2019 року ОСОБА_2 була подана заява до суду про вручення копії постанови, однак, протягом строку, передбаченого ст.285 КУпАП, останньому не було вручено чи направлено оскаржувану постанову. Так, копію постанови ОСОБА_2 вручено 08.01.2020, що стверджується розпискою про вручення, яка знаходиться в матеріалах справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки вона прийнята з порушенням норм КУпАП.
Так, судовий розгляд у справі про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відбувся без додержання вказаних норм КУпАП, а висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є необґрунтованим, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються представленими в матеріалах провадження доказами.
ОСОБА_2 звертає увагу на те, що він був позбавлений можливості скористатися своїм правом на участь у судовому засіданні та надати докази - пояснення по справі.
Окрім того апелянт зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення ГР 189198 від 21.06.2019, який складено відносно ОСОБА_1 , зазначено суть учиненого адміністративного правопорушення, як це передбачено ч.1 ст.256 КУпАП. Тобто, зазначено саме головне і суттєве в протиправних діях ОСОБА_1 , а саме «17.06.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 постійно влаштовує насильство в сім`ї психологічного характеру відносно гр. ОСОБА_2 ».
На спростування фактів домашнього насильства 03.08.2019, які зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення ГР 189198 від 21.06.2019, ОСОБА_1 не надала жодних доказів.
Також, на думку ОСОБА_2 , розглядаючи адміністративну справу, суд першої інстанції не встановив вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, встановленого у протоколі про адміністративне правопорушення ГР 189198 від 21.06.2019, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ст.280 КУпАП, а тому, постанова є незаконною і підлягає скасуванню.
Окрім того посилання суду першої інстанції на узагальнення науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України є хибним, оскільки Науково консультативна рада є дорадчим органом і її висновки носять рекомендаційний характер, які подаються Вищому адміністративному суду України.
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення ОСОБА_2 , який підтримав подане клопотання та апеляційну скаргу та просив їх задовольнити;
пояснення ОСОБА_1 , яка не заперечували проти задоволення клопотання про поновлення строку, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечувала, просила залишити її без задоволення,
перевіривши матеріали справи, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Що стосується клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження, то на думку  апеляційного суду воно підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_2 не був присутній під час оголошення судового рішення у судовому засіданні, та був позбавлений можливості оскаржити постанову у визначений законом строк.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Водночас, згідно з вимогами ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
В силу ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.
Європейським судом з прав людини (в подальшому ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів" були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: "критерій національного права", який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; "критерій кола адресатів", відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; "критерій мети та тяжкості наслідків", за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: "Лутц проти Німеччини", "Карелін проти Російської Федерації", "Гурепка проти України", "Лучанінова проти України", "Швидка проти України" та інших.
Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію "кола адресатів" та критерію "мети та тяжкості наслідків". Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням. 
Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.
Відповідно до приписів ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються місце, час вчинення та суть правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність за цією статтею настає в разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Однак, посадовою особою, якою складався протокол, таких вимог законодавства не було дотримано. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), ОСОБА_1 17.06.2019 року за адресою АДРЕСА_1 , постійно вчиняє насильство в сім`ї психологічного психологічного характеру відносно гр. ОСОБА_2 .
 Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено настання конкретних наслідків вчинення адміністративного правопорушення, хоча, за змістом диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.
При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція фактично збільшення об`єму обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, та з огляду на те, що без встановлення наслідків правопорушення та зазначення таких обставин у протоколі, який є актом звинувачення (могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого), суд апеляційної інстанції не має можливості прийняти остаточне законне рішення по суті справи.
Крім того, на даний час закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, вважаю за недоцільне матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повертати до Печерського УП ГУ НП в м. Києві для встановлення факту вказаного правопорушення та конкретизації  наслідків у протоколі про адміністративне правопорушення.
За даних обставин, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Клопотання потерпілого ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року - задовольнити.
Поновити потерпілому ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       О.М. Рудніченко