Справа  №754/5831/20                                          Головуючий в суді І інстанції - Зотько Т.А.
Провадження  №33/824/3285/2020                                                   Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
10 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., за участю захисника Прилуцької Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Прилуцької Н.М., на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.05.2020 року о 00 год. 15 хв. в м. Києві по пр. Броварському, 25, керував транспортним засобом «Vоlkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився лікарем КМНКЛ «Соціотерапія», відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди). Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_1 - адвокатом Прилуцькою Н.М. подано апеляційну скаргу, у якій вона просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року, скасувати її та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята судом передчасно, оскільки при її прийнятті допущено порушення норм процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що свідчить про порушення його права на захист. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про протиправність дій ОСОБА_1 . Працівниками поліції жодним чином не зафіксовано та не підтверджено допустимими й належними доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Наявний в матеріалах справи висновок від 29.04.2020 року не може бути належним доказом у справі, оскільки не був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення та невідомо яким чином він опинився у матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Вказаний висновок не містить результатів лабораторних досліджень із зазначенням вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, а також інформації про те, що така техніка могла підтверджуватися сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки тощо. Не містить висновок також і діагнозу встановленого за результатами лабораторних досліджень. 
Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння на місці, як це передбачено Інструкцією, проте інспектор, уже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, повідомив про необхідність прослідувати до лікарні, будучи впевненим у своїй тверезості. Інспектор, виявивши у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, зобов`язаний був відсторонити його від керування автомобілем, проте цього не зробив. ОСОБА_1 нікому не передавав права керування своїм транспортним засобом і навпаки самостійно прибув до лікарні для проведення огляду і самостійно поїхав від неї у своїх подальших справах.
Копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримав 09.07.2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Таким чином враховуючи, що оскаржуване рішення було ухвалено у відсутності ОСОБА_1 , а про розгляд справи його не було повідомлено належним чином, то на думку апелянта, наявні всі підстави для поновлення строку на оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року.
 
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подав, однак забезпечив явку свого захисника - адвоката Прилуцької Н.М.
Із огляду на зазначене, апеляційний суд враховує вимоги п.п.4, 6 ст.294 КУпАП щодо строків апеляційного перегляду та необов`язкової присутності при розгляді справи належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника Прилуцької Н.М. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутній під час ухвалення оскаржуваного рішення та його копію отримав лише 08.07.2020 року.
Враховуючи вказані обставини та з метою забезпечення права на захист, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Прилуцькій Н.М. строк на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року.
 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правовими положеннями ст.266 КУпАП встановлено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, правильності кваліфікації дій за вказаною статтею, оскільки зазначене підтверджуються зібраними у справі доказами.
Зокрема, висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суддя першої інстанції оцінив з точки зору їх належності та допустимості, зокрема:
- протоколом серії ДПР18 №537404 про адміністративне правопорушення від 25 квітня 20209 року, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.04.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди).
Вказаний висновок було складено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №003035, складеному о 01 год. 10 хв. 25.04.2020 року. Вказаний огляд ОСОБА_1 було проведено в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, у відповідності до вимог ст.266 КУпАП. Будь-які докази вчинення неправомірних дій працівниками закладу охорони здоров`я чи поліцейськими при проведенні вказаного огляду до апеляційного суду не надані. Таким чином, підстави вважати вказаний висновок недопустимим доказом у суду апеляційної інстанції відсутні.   
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких заперечень з приводу порядку проходження огляду на стан сп`яніння він не зазначив.
Крім того, як вбачається з розписки ОСОБА_1 від 25.04.2020 року, його було відсторонено від керування транспортним засобом.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі. 
Що стосується зауважень з приводу розгляду справи місцевим судом без участі ОСОБА_1 , то вони є слушними, однак права останнього були відновлені в апеляційній інстанції шляхом можливості висловити свої заперечення та зауваження під час розгляду апеляційної скарги.
Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Захиснику ОСОБА_1 - адвокату Прилуцькій Ніні Миколаївні поновити строк на оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Прилуцької Ніни Миколаївни - залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року щодо  ОСОБА_1 - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль