ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/1806/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кузнецова В.О.,
суддів Коваль Л.А., Чередко А.Є.,
секретар судового засідання Крицька Я.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” та товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 (суддя Панна С.П., повне рішення складено 16.09.2019) у справі 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс”, м.Київ
до товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс", м. Дніпро
про стягнення заборгованості в розмірі 43 309 678,20 грн
ВСТАНОВИВ:
         І. Короткий зміст і підстави позовних вимог
          У травні 2019 року  товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" в якому просить суд: визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого відповідачем у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 № 23677; визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого відповідачем у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 № 23678; визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого відповідачем у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 № 23679; визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, вчиненого відповідачем у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 № 23680; стягнути з відповідача на користь позивача 43 309 678,20 грн., з яких: 14 136 617,40 грн. заборгованість за орендними платежами за період серпень-листопад 2018 року, а саме 10 571 213,02 грн. сума основного боргу, 2 478 737,67 грн. пеня, 879 830,33 грн. 3% річних та 206 836,38 грн. інфляційні втрати; 29 173 060,80 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованими вагонами (68 шт.) за період з 11.10.2018 по 23.04.2019.
          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 24.12.2014 № 24/12-14 в частині оплати за орендовані вагони, неповерненням всієї кількості переданих вагонів після розірвання договору, а також безпідставним зарахуванням відповідачем зустрічних однорідних вимог.
         ІІ. Короткий зміст рішень суду
          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2019 року у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс»  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс»: 2437567,58 грн, з яких 1 102 586,01 грн основного боргу,           840940,55 грн пені, 423938,68 грн інфляційних втрат, 70102,34 грн 3% річних, та 36 563,51 грн - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. 
          Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» 78 335,40 грн, - витрат на професійну правничу допомогу.
          Рішення місцевого господарського суду в частині спірних правовідносин, що підлягають апеляційному перегляду, обґрунтовані тим, що заява від 04.12.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог є чинною та відповідає положенням статті 601 Цивільного кодексу України. Звільнення відповідача від сплати орендної плати за 68 вагонів, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території, за період з січня по травень 2018 року здійснено обґрунтовано на підставі положень частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України. Відтак проведений ТОВ «Металургтранс» залік зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 на суму 8 020 000,98 грн є законним. Виходячи з цих обставин, суд здійснив власний розрахунок розміру заборгованості, а також пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до встановленої суми боргу. 
          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20 січня 2020 року апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» та товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 задоволені частково. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 скасовано в частині відмови у визнанні одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 23677 від 04.12.2018, та змінити в частині сум стягненого боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково. Визнати недійсним односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог на суму 8020002,98 грн, вчинений ТОВ «Металургтранс» у формі заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог № 23677 від 04.12.2018. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» заборгованість    9 122 589,00 грн, пеню - 1 711 399,00 грн,  3% річних -    166 028,53 грн,    інфляційні втрати - 670 906,73 грн, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви -   176 984,85 грн, про що видати наказ. В решті позову відмовити. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс»  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції -    60 590,00 грн, про що видати наказ».
          Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги -   265 477,28 грн. Витрати по сплаті судового збору за апеляційною скаргою відповідача покладено на апелянта - товариство з обмеженою відповідальністю «Металургтранс». Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ютал-Транс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції - 28 470,00 грн.
          Постанову суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що здійснення орендної плати за вагони, які використовувались відповідачем на непідконтрольній державі Україна території передбачено умовами договору. ТОВ «Металургтранс» без зауважень підписав акти наданих послуг за січень-травень 2018 року та сплатив за них добровільно орендну плату в повному обсязі. Умовами договору не передбачено жодного обов`язку орендодавця щодо вказаних грошових зобов`язань, позивач їх оспорює, тому спірні грошові вимоги не можуть бути предметом заліку зустрічних однорідних вимог. Направлення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 № 23677 на суму 8 020 002,98 грн. є незаконним та така заява як односторонній правочин підлягає визнанню недійсною в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки вона не відповідає положенням      статті 601 Цивільного кодексу України       щодо умов здійснення одностороннього зарахування.
          Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 березня 2020 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 скасовано в частині визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог на суму 8020002,98 грн, вчиненого товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" у формі заяви про зарахуванням однорідних зустрічних вимог від 04.12.2018 № 23677, та стягнення заборгованості у розмірі 9 122589,00 грн., пені -1711399,00 грн., 3% річних - 166028,53 грн.,            інфляційних втрат - 670906,73 грн., витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви - 176 984,85 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 60 590,00 грн. Справу у цій частині передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду. В іншій частині постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020   залишено без змін.
          Постанову Касаційного господарського суду мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не обґрунтував, чому до правовідносин у частині позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.12.2018 № 23677 на суму 8 020 002,98 грн підлягають застосуванню саме зміни, внесені до договору щодо звільнення відповідача від сплати орендної плати, які внесені додатковою угодою від 31.05.2018 № 31 та набули чинності з 01.06.2018, а не пункт 4.4 договору, яким передбачено, що орендна плата нараховується за весь час знаходження вагонів у оренді в орендаря з дати підписання сторонами акта приймання-передачі вагонів в оренду до дати підписання сторонами акта приймання-передачі вагонів з оренди,    за винятком часу             перебування вагонів, зокрема до розпорядження АТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 № Ц-1/2-2/156 та № Ц-1/2-2/157, якими, починаючи з 16.03.2017 й до відміни, було введено конвенційну заборону      на переміщення/перевезення вантажів та порожніх вагонів через лінію розмежування. Апеляційний суд не зазначив, якими доказами відповідач у даному випадку мав довести обставини невикористання вагонів за час їх перебування на тимчасово непідконтрольній офіційній владі України території, навіть після встановлення заборони переміщення через лінію розмежування, враховуючи непідконтрольність таких територій офіційній владі України та відсутність можливості контролю АТ «Укрзалізниця» за переміщеннями вагонів на такій території. Окрім того, суд залишив поза увагою, що сторони договору дійшли взаємної згоди про використання вагонів у зоні АТО, тобто суд повинен був обґрунтувати, чому саме відповідач повинен нести тягар відповідальності з оплати орендних платежів за такі вагони та на підставі яких норм права чи умов договору позивач безспірно нараховує орендну плату на такі вагони у період січень-травень 2018 року, з урахуванням додаткової угоди від 16.11.2015 № 10.
          ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи
         3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
          Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просило рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.
              В обґрунтування своєї правової позиції, позивач посилається на те, що на момент вчинення взаємозаліку за заявою №23677 від 04.12.2018, в порушення вимог статей 599,601 Цивільного кодексу України, відповідачем було зараховано вимоги за зобов`язаннями, які уже були припинені. Тому правочин із зарахування зустрічних однорідних вимог у формі заяви №23677 від 04.12.2018 на суму 8 020 002,98 грн. підлягає визнанню його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України.
          Позивач стверджує, що важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку. 
           Зазначеним вище вимогам заява ТОВ "Металургтранс" №23677 від 04.12.2018 на суму 8 020 002,98 грн. не відповідає, оскільки між сторонами наявний спір щодо сум коштів, які були зараховані ТОВ "Металургтранс".
          На думку позивача, відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості у розмірі 8 020 002,98 грн, що була заявлена позивачем до стягнення. Тому, у разі визнання недійсним правочину із зарахування зустрічних вимог - заявлені вимоги про стягнення заборгованості по орендним платежам за серпень-листопад 2018 року та штрафних санкцій підлягають задоволенню. 
          Сплачені грошові кошти на виконання зобов`язань за договором оренди вагонів, та які відповідач уважає надлишково виплаченими, не можуть бути витребувані у орендодавця відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, колегія суддів апеляційного суду не погоджується.
          Товариство з обмеженою відповідальністю “Металургтранс" у поданій апеляційній скарзі просить рішення господарського суду скасувати в частині нарахування та стягнення з відповідача пені, яка нарахована після припинення дії (розірвання) договору в сумі 702 993,15 грн.
          Відповідач посилається на те, що договір між сторонами було припинено (розірвано) 10.08.2018 та відповідно до вимоги позивача від 31.08.2018 він був зобов`язаний повернути вагони до 10.10.2018, та відповідач повернув всі вагони, крім тих, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній органам влади України території (68 одиниць), тому орендодавець втрачає право нараховувати неустойку передбачену договором, оскільки договір з 10.10.2018 не діє.
          3.2 Доводи інших учасників справи
               У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Компанія "Ютал-Транс" на рішення господарського суду від 05.09.2019.
          Відповідач погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги щодо визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням односторонніх зустрічних вимог на суму 8 020 002,98 грн, вчиненого товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" у формі заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог від 04.12.2018 №23677. 
          На думку відповідача, позивачем, в порушення умов договору та без належних підстав, була отримана орендна плата за 68 вагонів за період з 01 січня по 31 травня 2018 року. У ТОВ  "Компанія "Ютал-Транс" відсутні правові підстави щодо нарахування орендної плати за 68 вагонів, які підпадають під конвенційні заборони №Ц-1/2-2/156 від 15.03.2017 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017, але суми орендної плати по зазначеним 68 вагонам були ним безпідставно отримані за рахунок ТОВ "Металургтранс". 
          Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" надані заперечення щодо відзиву відповідача від 29.05.2020, в яких позивач заперечує проти всіх аргументів та доводів, викладених відповідачем у відзиві від 29.05.2020.
        ІV. Апеляційне провадження
        4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
         Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020 для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” визначена колегія суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2020.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2020 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.06.2020.
           01.06.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 30.06.2020.
          Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.06.2020 для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” визначена колегія суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2020 об`єднано апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс”; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.06.2020. 
   30.06.2020 у судове засідання з`явивився представник товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс”, який надав відповідні пояснення.
          Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (з урахуванням внесених змін) введено карантинні заходи до 31 липня 2020 року.
          Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено право кожного на судовий розгляд його справи упродовж розумного строку.
     У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України також закріплено розумність строків розгляду справи судом як одну з основних засад (принципів) господарського судочинства.
        Частинами 11,12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
              У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 зазначено, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
           У разі відкладення розгляду справи за відсутності достатніх підстав, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
           Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, заявник не повідомляє про намір його представника взяти участь у судовому засіданні та не зазначає причин, які безпосередньо перешкоджають цьому, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, колегія суддів залишає клопотання позивача про відкладення розгляду справи без задоволення.        
       30.06.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
          4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
           24.12.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ютал-Транс" (орендодавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"  (орендар, відповідач) укладено договір №24/12-14 (договір), за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає на строк дії договору у строкове користування оренду 300 (триста) власних вагонів моделей 12-9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753, 19-758, які знаходяться у власності позивача та у фінансовому лізингу від ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль". Кількість вагонів може бути збільшено або зменшено за згодою сторін. Перелік вагонів із зазначенням по кожному вагону номеру, моделі, вантажопідйомності, тари, року випуску, балансової вартості, дати проведення останніх планових видів ремонтів вказується у додатках до договору, які є невід`ємною частиною договору.
          Відповідно до пункту 2.1 договору передача вагонів орендодавцем орендарю проводиться на станціях передачі, узгоджених сторонами (які розташовані на території України) з подальшим оформленням акта приймання-передачі вагонів. Вагони у кількості 300 (триста) одиниць, які знаходяться у орендаря за договорами оренди від 22.01.2013 № 05А, від 29.11.2013 № 142/1А, від 29.11.2013 № 142/2А, передаються в оренду за цим договором згідно з актами приймання-передачі вагонів в оренду з 01.01.2015 по 28.02.2015.
          Згідно з пунктом 2.4 договору після закінчення строку дії оренди вагонів, у випадках дострокового припинення договору або часткового виводу з оренди вагонів за ініціативою однієї із сторін орендар зобов`язаний повернути вагони орендодавцю на станціях передачі, погоджених сторонами, згідно з актом приймання-передачі (повернення) протягом 40 календарних днів з дати отримання листа орендодавця із вимогою про повернення вагонів із зазначенням станції приймання-передачі, вантажоотримувача, на митній території України.
          Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору передбачено, що у процесі експлуатації вагонів, які знаходяться в оренді у орендаря, орендодавець за свій рахунок проводить планові (деповські та капітальні) ремонти вагонів, гарантійні ремонти вагонів відповідно до встановленого у підпункті 3.1.2 договору переліку; орендар за свій рахунок організовує проведення поточних ремонтів (поточного обслуговування) вагонів (за виключенням гарантійних ремонтів, передбачених підпунктом 3.1.2 цього договору); у процесі експлуатації вагонів, які знаходяться в оренді у орендаря, орендодавець при проведенні ремонтів вагонів за свій рахунок здійснює оплату тарифів, передбачених у підпунктах 3.3.1-3.3.2 цього договору.
          Валютою договору є українська гривня, а загальна сума договору визначається на підставі всіх актів виконаних робіт, оформлених сторонами; встановлено розмір орендної плати (пункт 4.1 договору), який у подальшому неодноразово змінено на підставі додаткових угод.
          У пункті 4.3 договору встановлено, що у випадку, якщо сторона, яка отримала проект додаткової угоди із запропонованими змінами орендної плати не здійснить його підписання та направлення іншій стороні протягом 20 днів з моменту отримання такого проекту, договір вважається розірваним. Розірвання договору з підстав, відображених у даному пункті, не буде вважатись одностороннім розірванням договору, а є погодженим сторонами способом розірвання договору за взаємною згодою.
          Згідно з пунктом 4.4 договору орендна плата нараховується за весь час знаходження вагонів у оренді в орендаря з дати підписання сторонами акта приймання-передачі вагонів в оренду до дати підписання сторонами акта приймання-передачі вагонів з оренди, за винятком часу перебування вагонів у ремонтах, дії конвенційних заборон (обмежень) перевезень на залізних дорогах, періоду находження вагонів моделі 19-758 у тимчасовому відстої. 
          Підпунктом 4.4.3 договору передбачено, що час дії конвенційних заборон (обмежень) перевезень по залізничним дорогам визначається: для порожнього вагону – з дня їх введення до дати прибуття на станцію, яка не відноситься до зони дії конвенційних заборон, або їх повного скасування; для завантаженого вагону – з дня, наступного за датою його розвантаження або зупинки, до дати прибуття на станцію, яка не відноситься до зони дії конвенційних заборон або їх повного скасування. 
          Відповідно до пункту 4.5 договору (з урахуванням додаткових угод від 20.04.2015          № 2 та від 30.12.2016 № 22) вказані у підпунктах 4.4.1-4.4.3 договору дати визначаються відповідно до даних електронної бази ГІОЦ Укрзалізниці.
          Згідно з пунктами 4.6, 4.8 договору (з урахуванням додаткової угоди від 30.12.2016             № 22) орендна плата за поточний місяць оренди вагонів оплачується орендарем шляхом попередньої оплати 100% від розрахункової суми орендної плати за поточний місяць, не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця, на основі рахунку, виставленого орендодавцем. У випадку невідповідності розміру передоплати розміру суми по актам виконаних робіт, різниця зараховується орендодавцем як передоплата за наступний період оренди вагонів, або за письмовою вимогою орендаря підлягає поверненню протягом 5-ти банківських днів з дати її отримання. Звітним періодом є календарний місяць. Документом, що підтверджує факт виконання робіт орендодавцем, є акт виконаних робіт, що оформлюються сторонами щомісячно і датуються останнім календарним днем місяця. На основі підписаних актів виконаних робіт (послуг) орендар проводить остаточні розрахунки з орендодавцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця протягом 3-х банківських днів з моменту їх підписання.
          Остаточний розмір орендної плати встановлено додатковою угодою №31 від 31.05.2018, пунктом 1.1. якої підпункт 4.2.1 пункту 4.1. договору викладено в такій редакції: «З 01.06.2018 по 30.06.2018р. (включно) для вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532,12-141, 12-753 орендна плата складає  910,85 грн. без ПДВ, крім того ПДВ (20%)     182,17 грн., всього з ПДВ 1 093,02 грн. за один вагон в добу. Орендна плата з 01.06.2018 по 30.06.2018 (включно) за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується орендодавцем та не сплачується орендарем.
          З 01.07.2018 (включно) для вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753 орендна плата складає 916,70 грн. без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 183,34 грн., всього з ПДВ 1 100,04 грн. за один вагон в добу. Орендна плата з 01.07.2018 за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується орендодавцем та не сплачується орендарем».
          За правилами  пункту 7.4 договору передбачено, що орендар має право організовувати проведення ремонтів вагонів, передбачених пунктом 3.1 даного договору, та оплату тарифів, передбачених пунктом 3.3 даного договору, з наступним відшкодуванням орендодавцем витрат, понесених орендарем, на підставі звіту орендаря про понесені витрати і рахунки.
          Відповідно до пункту 8.6 договору орендодавець зобов`язаний після узгодження з відповідальними співробітниками орендаря надати орендареві узгоджений (остаточний варіант) актів виконаних робіт до 10 числа місяця, наступного за звітним.
          Згідно з пунктом 8.8 договору у разі організації орендарем проведення ремонтів вагонів, передбачених у пункті 3.1 цього договору та/або оплати тарифів, передбачених пунктом 3.3 цього договору, орендодавець зобов`язаний відшкодовувати орендарю понесені витрати на підставі звіту орендаря про понесені витрати протягом 3 банківських днів з моменту отримання звіту і рахунка.
          Пунктом 4.14 договору передбачено, що за окремим погодженням орендар може надавати орендодавцеві відстрочку платежу по відшкодуванню витрат, пов`язаних з організацією проведення ремонтів відповідно до пункту 7.4 договору. При ненадходженні коштів від орендодавця в узгоджені терміни орендар має право утримувати грошові суми, які підлягають сплаті орендодавцем орендарю як відшкодування витрат, пов`язаних з організацією проведення ремонтів відповідно до пункту 7.4 договору, з сум орендних платежів. Утримання сум здійснюється орендарем шляхом надіслання орендодавцю письмового повідомлення про односторонній залік зустрічних однорідних вимог. Датою зарахування зустрічних однорідних вимог є дата, зазначена у письмовому повідомленні орендаря.
          При розірванні договору або часткового виведення вагонів з оренди діє останній узгоджений і підписаний у додаткових угодах розмір орендної плати (пункт 15.2 договору).
          Пунктом 10.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення.
          Відповідно до пункту 14.1 договору (з урахуванням додаткової угоди від 01.11.2017  №26) договір вступає в силу з 01.01.2015 та діє до 31.12.2018 (включно), а в частині взаєморозрахунків – до їх повного проведення.
          До договору було підписано додаток від 24.12.2014 № 1, в якому визначено перелік орендованих вагонів у кількості 302 штуки, а також низку актів приймання-передачі вагонів в оренду, що підтверджують фактичну передачу вагонів у користування відповідачу. 
          Сторонами було укладено низку додаткових угод до договору; зокрема, додатковою угодою від 27.05.2015 № 3 сторони внесли зміни у договір стосовно кількості вагонів, які передаються в оренду, а саме 330 (триста тридцять) вагонів.
          Всього в оренду було передано 325 залізничних вагонів, що визнається сторонами.
          Додатковою угодою від 21.03.2016 № 14 сторони узгодили, що орендодавець зобов`язується у строк до 01.06.2016 додатково передати орендарю у строкове користування оренду 20 (двадцять) власних вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753, які знаходяться у власності позивача.
          Також сторонами було укладено декілька додаткових угод щодо зміни розміру орендної плати та остаточний розмір орендної плати встановлено додатковою угодою від 31.05.2018 №31, у пункті 1.1 якої підпункт 4.2.1 пункту 4.1 договору викладено у такій редакції: ?З 01.06.2018 по 30.06.2018 (включно) для вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753 орендна плата складає 910,85 грн. без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 182,17 грн., всього з ПДВ – 1 093,02 грн. за один вагон на добу. Орендна плата з 01.06.2018 по 30.06.2018 (включно) за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується орендодавцем та не сплачується орендарем. З 01.07.2018 (включно) для вагонів моделей 12/9745, 12-9790, 12-757, 12-119, 12-532, 12-141, 12-753 орендна плата складає 916,70 грн. без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 183,34 грн., всього з ПДВ - 1 100,04 грн. за один вагон на добу. Орендна плата з 01.07.2018 за приватні вагони, які знаходяться на окупованій території, не нараховується орендодавцем та не сплачується орендарем".
          На виконання умов договору протягом спірного  періоду 2018 року сторонами складено та підписано без зауважень такі акти здачі-приймання робіт: за січень 2018 року – акт № ОУ-0000007 на загальну суму 7   072 110,78 грн; за лютий 2018 року – акт № ОУ-0000014 на загальну суму 6 880 410,00 грн; за березень 2018 року – акт № ОУ-0000020 на загальну суму 7 776 956,88 грн; за квітень 2018 року – акт № ОУ-0000025 на загальну суму 7 718 848,26 грн; за травень 2018 року – акт № ОУ-0000030 на загальну суму 7 973 054,46 грн; за червень 2018 року– акт № ОУ-0000034 на загальну суму 8 100 371,22 грн; за липень 2018 року – акт № ОУ-0000042 на загальну суму 8 608 913,04 грн.
          Оплата за цими актами відповідачем була здійснена у повному обсязі.
          За період серпень-листопад 2018 року були складені акти здачі-прийняття робіт на загальну суму 15 473 162,64 грн., які підписані лише зі сторони орендодавця, а саме: за серпень 2018 – акт № ОУ-0000047 на загальну суму 8 591 312,40 грн., містить відмітку орендаря "зобов`язання за цим актом припинені в силу статей 202, 203 Господарського кодексу України (далі – ГК України), статей 601, 602 ЦК України на підставі заяви відповідача від 04.12.2018 № 23677 про зарахування зустрічних однорідних вимог?; за вересень 2018 – акт № ОУ-0000055 на загальну суму 6 038 119,56 грн., містить відмітку орендаря "зобов`язання за цим актом припинені в силу статей 202, 203 ГК України, статей 601, 602 ЦК України на підставі заяв відповідача від 04.12.2018 № 23677, від 04.12.2018 № 23678, від 04.12.2018№23679, від 04.12.2018 № 23680 про зарахування зустрічних однорідних вимог?; за жовтень 2018 – акт № ОУ-0000061 на загальну суму 836 030,40 грн.; за листопад 2018 – акт № ОУ-0000064  на загальну суму 7 700,28 грн.
          Листом від 20.07.2018 № 343 позивач направив відповідачу проект додаткової угоди №32 до договору та запропонував збільшити розмір орендної плати. 
          Доказів погодження відповідача із запропонованими змінами орендної плати матеріали справи не містять.
          Посилаючись на відсутність відповіді відповідача, позивач направив йому лист від 10.08.2018 №379, в якому повідомив відповідача про сплив 20-тиденного терміну, передбаченого пунктом 4.3 договору, та у зв`язку з цим – про розірвання договору та необхідність повернення орендованих вагонів, які відповідно до пункту 4.3 договору підлягають поверненню у строк 40 днів з моменту отримання повідомлення про розірвання договору. 
          Листом від 31.08.2018 за №421 ТОВ "Компанія "Ютал-Транс" просило ТОВ "Металургтранс"  відправити на станції приписки перелічені вагони у кількості 68 одиниць.
          Листом за № 19495 від 06.09.2018 ТОВ «Металургтранс» надало відповідь на лист позивача за № 421 від 31.08.2018, в якому повідомило про неможливість повернення 68 вагонів та зазначило про існування для цього форс-мажорних обставин. До листа додано копію сертифікату Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) від 24.04.2017 № 7505 та копію висновку ТПП України від 21.04.2017 № 1339.
          Орендарем було повернуто орендодавцю 257 вагонів, що підтверджується актами приймання-передачі вагонів з оренди у період з 08.08.2018 по 04.11.2018 та не заперечується сторонами.
          Станом на дату звернення позивача з позовом до суду відповідачем не повернуто 68 вагонів.
           04.12.2018 відповідач направив позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 23677 на суму 8 020 002,98 грн у частині повернення надлишково сплаченої орендної плати за вагони в кількості 68 одиниць за актами: від 31.01.2018 № ОУ-0000007 на суму 1 496 637,84 грн; від 28.02.2018 № ОУ-0000014 на суму  1 456 560,00 грн; від 31.03.2018 № ОУ-0000020 на суму 1 665 362,16 грн; від 30.04.2018 № ОУ-0000025 на суму 1 672 840,80 грн; від 31.05.2018 № ОУ-0000030 на суму 1 728 602,16 грн у рахунок погашення вимог позивача до відповідача за договором у частині оплати орендної плати в загальній сумі 8 020 002,98 грн за актом від 31.08.2018 № ОУ-0000047 на суму 3 683 761,66 грн та за актом від 30.09.2018 № ОУ-0000055 на суму 4 336 241,32 грн.
         4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі
        Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України     визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, перевіривши встановлені на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду  вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
           Предметом апеляційного перегляду (з урахуванням постанови Верховного Суду від 10.03.2020) є вирішення питання наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних зустрічних вимог на суму 8 020 002,98 грн, вчиненого товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" у формі заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог від 04.12.2018 №23677 та стягнення заборгованості у розмірі 9 122 589,00 грн.
          Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.                               Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
          Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
          За змістом статей 626 - 629 Цивільного кодексу України    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
          Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та своєю правовою природою є договором найму (оренди).
          Приписами частини першої статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
          Дана норма кореспондується з положеннями частини першої статті 283 Господарського кодексу України, яка визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
          Згідно частини 6 цієї статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення                     Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.                                                     
          Предметом договору найму у відповідності до вимог частини першої статті 760 Цивільного кодексу України може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
          Згідно з частинами першою, третьою статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
          Частинами першою, четвертою статті 286 Господарського кодексу України         передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
          Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 286 Цивільного кодексу України).
          Положеннями частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
          Положеннями частини третьої статті 285 Господарського кодексу України    на орендаря покладений, зокрема, обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
          Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частини шоста, сьома статті 193 Господарського кодексу України).
          Відповідно до статей    525, 526 Цивільного кодексу України    одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Господарським судом встановлено, що за умовами договору, який є припиненим у частині оренди вагонів 31 серпня 2018 року, що визнано обома його сторонами, в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» знаходилися 325 вагонів, з яких 257 повернуті протягом 08.08.2018-04.11.2018. Інші 68 вагонів не повернуті орендарем, оскільки знаходяться на тимчасово непідконтрольній території.
          Загальні підстави припинення зобов`язань передбачені статтею 598 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
          Умови припинення господарських зобов`язань визначено статтею 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
          Приписами статті 601 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями статті 203 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
          У розумінні статті 601 Цивільного кодексу України та судової практики Верховного Суду вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто зараховуватись можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
          Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).
          З  наведених вимог закону випливає, що для такого зарахування достатньо заяви однієї із сторін. Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви не передбачено законодавством.
          Згідно із статтею 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.
          Положеннями частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
          До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (частина п`ята статті 202 Цивільного кодексу України).
          Отже заява товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» від 4 грудня 2018 року за № 23677 про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог за правовою природою господарським судом обґрунтовано визнана одностороннім правочином, який оформляється заявою однією зі сторін відповідно до вимог статті 601 Цивільного кодексу України. Моментом припинення зобов`язань сторін є момент вчинення заяви про припинення зустрічних вимог зарахуванням. 
          Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед орендодавцем, так і обов`язку орендодавця перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього.
          Факт отримання заяви від 04.12.2018 за № 23677 товариством з обмеженою відповідальністю Компанія «Ютал-Транс» не заперечується.
          Якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то вона має право на підставі положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом охоронюваних законом прав до суду.
          В матеріалах справи докази надання ТОВ «Ютал-Транс» письмових заперечень щодо зарахування зустрічних вимог відсутні. Заява як односторонній правочин, з урахуванням принципу правомірності правочину, обумовленого положеннями статті 204 Цивільного кодексу України, не оскаржена та не визнана недійсною у встановленому чинним законодавством України порядку.
          Апеляційним судом визнається правильним висновок суду першої інстанції щодо зустрічності та однородності вимог, які підлягають зарахуванню, оскільки відповідач є боржником по зобов`язанням про сплату оренди, за яким позивач є кредитором, та кредитором по зобов`язанням про повернення надмірно сплаченої орендної плати, за яким позивач є боржником. Зараховані відповідачем зустрічні вимоги за укладеним договором оренди є однорідними (мають грошовий характер) за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. 
          Господарський суд правомірно визнав, що строк виконання спірних зобов`язань настав у зв`язку з достроковим припиненням договору в частині оренди вагонів, що визнано його сторонами.
          Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, про що зазначає Верховний Суд у складі  Касаційного господарського суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17.
          Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності спору щодо зарахованих відповідачем коштів у розмірі 8 020 002,98 грн. 
          Позивач вказує на те, що у спірних правовідносинах у відповідача жодні форс-мажорні обставини не настали, оскільки ТОВ «Металургтранс» могло та повинно було передбачити негативні ризики власних дій, що полягали у використанні орендованого майна у зоні АТО, як цього і вимагають норми статей 614, 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України. Протягом з 31.01.2018 по 31.05.2018 сторонами були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт та здійснено відповідну оплату даних актів. Даними юридично значимими діями сторонами підтверджено факт виконання ними взаємних зобов`язань. У ТОВ «Компанія «Ютал-Транс» не існує та не може існувати заборгованості перед ТОВ «Металургтранс», що виникла з правовідносин оренди за договором за вказаний період, а тому здійснення зарахування неіснуючих вимог зумовлює недійсність такого зарахування.
          Відповідач наголошує, що позбавлений можливості використовувати та повернути позивачу спірні орендовані 68 вагонів, що перебувають на території Донецькій області, яка непідконтрольна державі Україна. 15 березня 2017 року АТ "Укрзалізниця" запроваджені заборони на залізничні перевезення (всіх вантажів та порожніх вагонів) з усіх станцій України на станції призначення, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження.
          Норми статей 614,617 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями статті 218 Господарського кодексу України, згідно з якими учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
          Сторонами у пункті 12.1 договору погоджено, що сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком дії обставин непереборної сили, такої як: стихійні лиха, війни і військові дії, страйки, масові заворушення і заворушення, аварії і катастрофи, а також акти органів державної влади та/або управління законодавчої і виконавчої влади всіх рівнів; рішення транспортних відомств про заборону або обмеження приймання вантажів до відправлення за правилами, що діють на транспорті; що унеможливлюють виконання договору. При цьому строк виконання зобов`язань за цим договором продовжується відповідно до часу, протягом якого діяли форс-мажорні обставини.
          Сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, повинна негайно в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 календарних днів з моменту настання зазначених подій, довідки Торгово-промислової палати, яка підтверджує наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Сторони погоджуються, що компетентним органом для надання відповідної довідки може служити довідка Торгово-промислової палати України. Порушення зазначених умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини.
          Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 № 62/2017, тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського "Комплексу заходів" від 12.02.2015, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, вирішено припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.
          На виконання зазначеного рішення розпорядженнями акціонерного товариства «Укрзалізниця» № Ц-1/2-2/156 та № Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017, починаючи з 16.03.2017 й до відміни, було введено конвенційну заборону на перевезення вантажів та порожніх вагонів з/на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.
          Положеннями статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
          Відправлення спірних 68 вагонів до введення вищевказаних конвенційних заборон на підконтрольні на той час Україні території та їх знаходження станом на 4 червня 2019 року на окупованій частині території Донецької області підтверджується листом філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №72/2116 від 20.06.2019.
          Апеляційний суд звертає увагу, що договір укладений сторонами після початку АТО та відповідно до додаткової угоди №10 від 16.11.2015 сторони виключили з договору пункт 6.9 щодо заборони використання вагонів в районі Антитерористичної операції.
          Листом № 8363 від 24.03.2017 відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, згідно яких відсутня можливість щодо повернення 68 вагонів до закінчення зазначених обставин. 
          Наявність форс-мажорною обставин (обставин непереборної сили) для товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» за договором оренди вагонів від 24 грудня 2014 року № 24/12-14 засвідчено Сертифікатом Торгово-промислової палати України № 7505 від 24.04.2017.
          Підставами дії форс-мажорних обставин ТОВ «Металургтранс» у правовідносинах, які випливають з спірного договору, відповідно до висновку ТПП України від 24.04.2017 № 1339, є встановлення заборон на перевезення вантажів залізничними вагонами, введених в дію розпорядженням ПАТ «Укрзалізниця» №Ц-1/2-2/156 від 15.03.2017 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017, а також тимчасове припинення     транспортного сполучення із непідконтрольними Україні територіями, встановленого рішенням РНБО України від 15.03.2017 №62/2017.
          Відповідно до Сертифікату ТПП України № 7505 від 24.04.2017 форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) за спірним договором є: тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами органів влади.
          Відповідно до висновку ТПП України вих. №1339 від 24.04.2017 підставами дії форс-мажорних обставин ТОВ «Металургтранс» у правовідносинах, які випливають з договору №24/12-14 є встановлення заборон на перевезення вантажів залізничними вагонами введених в дію розпорядженням ПАТ «Укрзалізниця» №Ц-1/2-2/156 від 15.03.2017 та №Ц-1/2-2/157 від 15.03.2017, а також тимчасове припинення    транспортного сполучення із непідконтрольними Україні територіями, встановленого рішенням РНБО України від 15.03.2017 №62/2017.
          Аналогічну правову позицію Верховний Суд визначив у справах №915/530/17 від 07.05.2018, №915/531/17 від 15.06.2018, №910/7934/17 від 08.05.2018, №916/626/18 від 19.03.2019, де Верховний суд приходить до однозначних висновків відносно того, що наявність форс-мажорних обставин, якими є заборона переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей, введеної на підставі    Указу Президента України від 15.03.2017 № 62/2017, що унеможливило виконання зобов`язань за договором, які підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати України, є беззаперечною підставою для звільнення відповідача від відповідальності визначеною чинним законодавством.
          Відповідачем було надано докази звернення до ПАТ «Укрзалізниця» з листом за №7964 від 21.03.2017, у якому просив звернутися до РНБО, СБУ та інших органів влади для отримання дозволу на переміщення та забезпечити переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України.
          Листом за № ЦЦО-13/256 від 21.04.2017 ПАТ «Укрзалізниця» повідомило відповідача, що залізничні перевезення вагонів зі станцій, які знаходяться на територіях окремих районів Донецької і Луганської областей України, на територію, яка контролюється державною владою, можливе тільки за умови прийняття відповідного рішення РНБО.
          Відповідач направив на адресу Ради національної безпеки і оборони України листа за №7976 від 21.03.2017, у якому зокрема просив надати дозвіл на переміщення у порожньому стані залізничних вагонів оператора ТОВ «Металургтранс» на територію України з наданням відповідних розпоряджень ПАТ «Укрзалізниця» та іншим установам та організаціям.
          Листом за № 519/14-05/2-17 від 31.03.2017  РНБО повідомило відповідача, що сприяння у вирішенні порушеного ним питання не передбачено, а лист №519/14-05/2-17 від 31.03.2017 надіслано за належністю до об`єднаного штабу ЦУ СБУ в районі проведення АТО із проханням його розглянути та про результати поінформувати ТОВ «Металургтранс».
          Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком господарського суду про те, що відповідачем доведено належними і допустимими доказами факт неможливості передбачити та відвернути настання вказаних обставин, які є надзвичайними та об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору оренди, та є обставинами непереборної сили у розумінні положень статті 218 Господарського кодексу України, статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України». 
          Згідно частини шостою статті 762 Цивільного кодексу України         наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає.
          При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.
          Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 року у справі №910/16005/17.
          З огляду на обставини, що виникли та існували незалежно від волі, дій або бездіяльності ТОВ «Металургтранс», правове обґрунтування та, враховуючи положення пункту 4.4 договору, яким передбачено виключення з нарахування орендної плати за час дії конвенційних заборон (обмежень) перевезень на залізних дорогах,  апеляційний суд дійшов висновку про наявність законних підстав для неоплати відповідачем протягом січня - травня 2018 року орендних платежів за спірні 68 залізничних вагонів.
          Отже надмірно сплачену орендну плату в сумі 8 020 002,98 грн позивач не повернув відповідачу, у зв`язку з чим останнім здійснено зарахування однорідних вимог заявою від 04.12.2018 № 23677.
          З доводами ТОВ «Компанія «Ютал-транс» про те, що грошові кошти, що сплачені орендарем на виконання зобов`язань за договором оренди вагонів, та які відповідач уважає надлишково виплаченими, не можуть бути витребувані у орендодавця відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення, колегія суддів апеляційного суду не погоджується.
          Згідно із частиною першою     статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
          Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України та загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття, а й станом на час розгляду справи.
          Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного цією нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. 
          Відтак у цій справі припинення орендодавцем договору є підставою для вимоги про повернення переплати орендних платежів на підставі    положень статті 1212 Цивільного кодексу України.
          Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
          Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
          Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заява товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 4 грудня 2018 року № 23677 як односторонній правочин відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, тому законні підстави для визнання його недійсним відсутні.
          Матеріали справи свідчать про те, що у період серпень-листопад 2018 року позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 15 473 162,64 грн (8 591 312,40 грн + 6 038  119,56 грн + 836 030,40 грн + 7 700,28 грн), про що свідчать відповідні акти здачі-приймання робіт.
          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у даній справі встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить  9 122 589,00 грн (15 473 162,64 грн - 4 901 949,62 грн (часткова оплата) -  1 448 624,02 грн (сума невідшкодованих  позивачем тарифів та ремонтів вагонів).
          Із зазначеною сумою заборгованості -  9 122 589,00 грн погодився і суд касаційної інстанції в постанові від 10.03.2020.
          Таким чином, приймаючи до уваги заяву про зарахування однорідних вимог від 04.12.2018 №23677 на суму 8 020 002,98 грн, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 1 102 586,02 грн (9 122 589,00 грн - 8 020 002,98 грн).
             Доказів сплати заборгованості у розмірі 1 102 586,02 грн відповідачем не надано, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
          Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
          Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
          Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 Господарського кодексу України).
          Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).
          Одним з наслідків порушення зобов`язання, передбачених ст. 611 Цивільного кодексу України, є сплата неустойки.
          Частинами 1,3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          Згідно ст.ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
           За прострочення оплати відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.10.2 договору).
          Відповідно до положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          Згідно ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
          За умовами договору остаточний розрахунок здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту підписання актів наданих послуг, які підписуються в останній день місяця (п. 4.6, 4.8 договору з урахуванням додаткової угоди №22 від 30.12.2016). 
Судом апеляційної інстанції в частині, що переглядається, здійснено перерахунок нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням заяви №23677 від 04.12.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 8 020 002, 98 грн.
За серпень 2018 року - борг 3 689 362,78 грн (станом на 04.12.2018), пеня за період прострочення з 04.09.2018 по 04.12.2018 - 334 468,33 грн, інфляційні втрати за вересень - листопад 2018 року - 187 535,93 грн, 3% річних за період прострочення з 04.09.2018 по 04.12.2018 - 27 897,65 грн; борг станом на 05.12.2018 - 5 601,12 грн  (3 689 362,78 грн - 3 683 761,66 грн), пеня за період прострочення з 05.12.2018 по 04.03.2019 - 497,18 грн, інфляційні втрати за період грудень 2018 року - лютий 2019 року - 129,78 грн, 3 % річних за період прострочення з 05.12.2018 по 04.03.2019 - 41,43 грн.
За вересень 2018 року - борг 6 038 119,56 грн (станом на 04.12.2018), пеня за період прострочення з 04.10.2018 по 04.12.2018 - 369 235,15 грн, інфляційні втрати за жовтень - листопад 2018 року - 188 618,78 грн, 3% річних за період прострочення з 04.10.2018 по 04.12.2018 - 30 769,60 грн; борг станом на 05.12.2018 - 1 701 878,24 грн (6 038 119,56 грн - 4 336 241,32 грн), пеня за період прострочення з 05.12.2018 по 04.04.2019 - 203 106,35 грн, інфляційні втрати за період грудень 2018 року - березень 2019 року - 55 105,00 грн, 3 % річних за період прострочення з 05.12.2018 по 04.04.2019 -  16 925,53 грн.
          За жовтень 2018 року – борг 836030,40 грн, пеня за період прострочення з 04.11.2018 по 23.04.2019 складає 141 002,83 грн; 3%  річних за період прострочення з 04.11.2018 по 23.04.2019 – 11 750,24 грн; інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за листопад 2018-березень 2019 – 39 153,19 грн.
          За листопад 2018 року – борг 7700,28 грн, пеня за період прострочення з 04.12.2018 по 23.04.2019  складає 1070,87 грн; 3%  річних за період прострочення з 04.12.2018 по 23.04.2019  – 89,29 грн; інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за грудень 2018 - березень 2019 – 249,34 грн.
       Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню частково.
          Колегія суддів відхиляє доводи товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс" про те, що після розірвання договору пеня не повинна нараховуватися. 
          Відповідно до ст.  599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється шляхом його виконання відповідно до умов договору, тобто в даному випадку шляхом сплати грошових коштів в погашення заборгованості за оренду вагонів. 
          Судом встановлено, що заборгованість до цього часу не сплачена, тобто зобов`язання не припинилося. 
          За умовами договору в частині взаєморозрахунків він діє до їх повного проведення (п. 14.1 договору з урахуванням додаткової угоди №26 від 01.11.2017), отже в частині розрахунків договір не є припиненим, тому нарахування пені є правомірним. 
          Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
          Згідно з приписами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Відповідачем до стягнення у суді першої інстанції були заявлені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 83 000 грн.
          На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відповідачем надано договір про надання правничої допомоги №09012018/МТ від 09.01.2018, додаткова угода №15052019 від 15.05.2019, акт приймання-передавання послуг від 03.06.2019  до договору, ордери, копію платіжного доручення №10027 від 13.06.2019 на суму 83 000 грн. 
          Отже, відповідачем надано належні та допустимі докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до ч.5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення судом розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
          Позивачем заперечень щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу не заявлено, тому підстави для зменшення заявлених витрат у суду відсутні та вони підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам, що складає 6,26 %.
          Таким чином, сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, складає при розгляді справи в суді першої інстанції - 77  804,20 грн.   
     4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
    Встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про зміну цього рішення відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України. 
          Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” та товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” залишаються судом апеляційної інстанції без задоволення. 
         4.5 Розподіл судових витрат               
        З урахуванням приписів п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 6,26 %.
Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -
                                                             ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні апеляційних скарг товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” та товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” відмовити. 
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 у справі №904/1806/19 змінити, виклавши в наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” (м.Дніпро, площа Героїв Майдану,1, кім.524, код ЄДРПОУ 33074226) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” (м.Київ, вул. Воровського, 33-Б, 4-й поверх, оф.4, код ЄДРПОУ 24370262) заборгованість 1 102 586,02 грн, пеню – 1 049  380,71 грн, 3% річних – 87 473,74 грн,  інфляційні втрати – 470  792,02 грн, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви – 40 667,79 грн, про що видати наказ. В решті позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ютал-Транс” (м. Київ, вул. Воровського, 33-Б, 4-й поверх, оф.4, код ЄДРПОУ 24370262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Металургтранс” (м. Дніпро, площа Героїв Майдану,1, кім.524, код ЄДРПОУ 33074226) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції – 77  804,20 грн, про що видати наказ”.
Витрати по сплаті судового збору за апеляційними скаргами покласти на скаржників.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 07.07.2020.

 Головуючий суддя                                             В.О.Кузнецов
  
 Судді                                                                     А.Є.Чередко
                                                                                        
                                                                               Л.А.Коваль