КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
15 вересня 2020 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 757/62758/19-ц  
Апеляційне провадження 22-ц/824/9676/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф. 
сторони          
 
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідач                 Товариство з додатковою відповідальністю 
Страхова компанія «Альфа-Гарант» 

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», поданою через представника Стасіва Віталія Ігоровича, на рішення Печерського районного суду м. Києва                                від 10 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,
 
в с т а н о в и в :
 
у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                    ТДВ «СК «Альфа-Гарант», у якому просив стягнути на його користь страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн та пеню у зв`язку з несвоєчасним здійсненням страховиком страхового відшкодування у сумі 7 279,89 грн.
В обґрунтування позову зазначав, що 17.10.2018 між ОСОБА_2 та                              ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують автомобіль марки «CHEVROLET», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаним договором встановлено ліміт страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн з франшизою в розмірі 1 000 грн.
31.07.2019 у м. Києві по вул. А. Шептицького, 4, водій ОСОБА_3 , під час навчальної їзди з інструктором ТОВ Транспортний холдинг «Твіст» ОСОБА_2 на автомобілі «CHEVROLET», д.н.з. НОМЕР_1 , перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним та скоїла зіткнення з належним йому автомобілем марки «BENTLEY», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
01.08.2019 він повідомив відповідача про настання страхового випадку.
Відповідно до звіту від 04.09.2019 № 01/09/19 про оцінку, вартість матеріального збитку без врахування ПДВ складає 127 395,03 грн.
10.10.2019 листом відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки на думку останнього шкоду було завдано забезпеченим транспортним засобом під час тренувальної поїздки, що згідно з п. 32.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Вважає рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування незаконним, оскільки ДТП сталася під час навчальної їзди на дорогах загального користування. ОСОБА_4 , який визнаний винним у вчиненні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності проводив навчальну їзду, що за своєю правовою природою не може прирівнюватися до тренувальної поїздки.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2020 позов задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 99 000,00 грн та 7 279,89 грн  пені у зв`язку з несвоєчасним здійсненням страхового відшкодування, витрати з оплати судового збору в розмірі 1 062, 80 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 827 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТДВ СК «Альфа-Гарант» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги, що позивач звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг із скаргою на їх рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та Комісія не знайшла будь - яких порушень з боку відповідача та порадила позивачу звернутися до МТСБУ, яке відшкодовує збитки потерпілим особам у аналогічних ситуаціях. Вважає, що вони є неналежним відповідачем у даній справі. Суд не перевірив чи входить Автошкола «Твіст» до складу                                      ТОВ «Транспортний холдинг «Твіст», а також, що водій ОСОБА_3 проходила навчання за програмою підготовки водіїв категорії «В», згідно з затвердженим планом. Судом безпідставно долучено до матеріалів справи нові докази, які не були направленні учасникам справи, при цьому у судовому засіданні оголошено перерву для надання можливості учасникам ознайомитись з новими доказами та надати щодо них правову позицію. Проте судом не враховано, що на час призначення справи діяла постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та відповідно до якої по всій території України встановлено карантин, який продовжено до 22.05.2020. Судом проігноровано клопотання про відкладення розгляду справи та ухвалено рішення без участі представника відповідача. Висновки суду щодо визначення матеріального збитку відповідно до звіту не відповідають обставинам справи, оскільки у відзиві на позов, вони зазначали, що направляли свого представника для проведення огляду пошкодженого автомобіля, за результатами якого складено протокол огляду та аварійний сертифікат, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 39 379, 20 грн. з урахуванням ПДВ. Вважають, що сума матеріального збитку у звіті, наданому позивачем явно завищена та не враховує коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, що є обов`язковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування. Крім того, позивач надав копію атестата на ім`я ОСОБА_2 та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та відмовився відповідати на питання про те, яким чином отримані дані докази. Оригіналів цих документів надано не було. Також вважає, що витрати на правову допомогу є частково недоведеними, а докази якими вони підтверджуються є недостовірними та не дають змоги встановити реальну суму понесених витрат, оскільки представником позивача неналежно оформлені документи на підставі яких заявлено стягнення на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2019 сталася ДТП за участю автомобіля «BENTLEY», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить відповідачу, та автомобіля «CHEVROLET», д.н.з НОМЕР_1 в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
На час ДТП за кермом автомобіля  «CHEVROLET», д.н.з НОМЕР_1 перебувала  ОСОБА_3 , з інструктором з навчальної їзди  ТОВ Транспортний холдинг «Твіст»                  
ОСОБА_2 Винним у ДТП згідно з постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16.09.2019 визнано ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Автошкола «ТВІСТ», що входить до складу ТОВ «Транспортний холдинг «ТВІС» підтвердила, що ОСОБА_3 дійсно проходила навчання за програмою підготовки «водій транспортного засобу категорії «В», згідно із затвердженим робочим навчальним планом з 27.05.2019 по 05.08.2019.
Автомобіль «CHEVROLEТ», д.н.з. НОМЕР_1 використовується для навчання осіб водінню транспортних засобів.
ОСОБА_2 , будучи інструктором автошколи «Твіст», що здійснює навчання осіб навикам управління транспортним засобом з метою отримання такими особами свідоцтва про право управління транспортним засобом, брав участь в процесі навчання. При цьому застрахований автомобіль експлуатувався на дорогах загального користування, тобто безпосередньо брав участь в дорожньому русі.
Згідно зі звітом від 04.09.2019 № 01/09/19 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого автомобіля «BENTLEY», д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування ПДВ становить 127 395,03 грн.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5292947 з терміном дії від 17.10.2018 до 16.10.2019 цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 забезпечена у ТДВ СК «Альфа-Гарант», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого у межах 100 000 грн, з франшизою в розмірі 1 000 грн.
01.08.2019 позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування.
Листом від 10.10.2019 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що шкоду завдано забезпеченим транспортним засобом під час тренувальної поїздки, що згідно з п. 32.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
18.10.2019 ОСОБА_1 оскаржив дії відповідача до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг та отримав відповідь про те, що на думку комісії, страховик прийняв законне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
30.10.2019 позивач направив ТДВ СК «Альфа-Гарант» претензію з пропозицією досудового врегулювання спору, однак вказана претензія залишилася без відповіді.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законом не передбачено звільнення страховика від обов`язку виплати страхового відшкодування, якщо страховий випадок стався при використанні забезпеченого транспортного засобу під час навчальної їзди. Також суд виходив з того, що оскільки відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, позивач має право на отримання пені.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Відповідно до ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).
За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до ст. 36 Закону 1961 -IV страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Страховик  протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За матеріалами справи встановлено, що цивільно - правова відповідальність власника автомобіля  «CHEVROLET», д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_2 на час вчинення ДТП була застрахована у відповідача.
Відповідно до п. 24.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 з наступними змінами,  навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 16.09.2019 встановлено, що ОСОБА_5 під час навчальної їзди з інструктором ОСОБА_2 перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним скоїла зіткнення з автомобілем «BENTLEY»,                      д.н.з. НОМЕР_2 .
Даною постановою встановлено, що ДТП сталася під час навчальної їзди, та до адміністративної відповідальності притягнуто інструктора ОСОБА_2 як такого, що винний у скоєнні ДТП.
Оскільки ці обставини встановлені постановою суду, яка набрала законної сили підтвердження їх іншими доказами не вимагається, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувалися оригінали свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копія атестата спеціаліста суперечать положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України. До того ж оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля  «CHEVROLET», д.н.з НОМЕР_1 мав перевіряти відповідач при укладенні договору про цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 32.5 ст. 32 Закону   1961 -IV страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях.
Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування саме на підставі даного пункту, а не з інших підстав.
Разом з тим, ототожнення відповідачем понять «навчальна їзда» та «тренувальна поїздка» суперечить змісту законодавства, що регулює питання дорожнього руху.
Так Правила дорожнього руху містять п. 24 «навчальна їзда», у якому зазначено при яких умовах рух на автомобілі відноситься до навчальної їзди, тоді як поняття «тренувальна поїздка» не охоплюється Правилами дорожнього руху, оскільки передбачає тренування для подальшої участі у змаганнях, при проведенні яких Правила дорожнього руху не діють.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 32.5 ст. 32 Закону  1961 -IV є неправомірною.
Наявність листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у якому також вказано, що страхове відшкодування не підлягає відшкодуванню на підставі п. 32.5 ст. 32 Закону  1961 -IV є неправомірною не впливає на висновки суду, оскільки судом правильно встановлено, що п. 32.5 ст. 32 Закону  1961 -IV  містить такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, як заподіяння шкоди під час навчальної їзди.
До того ж і відповідач і Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг вказують, що позивач має право звернутися з питання виплати страхового відшкодування до МТСБУ, проте у п. 32.5 ст. 32 Закону  1961 -IV зазначено, що не лише страховик, а і МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях. 
Відповідно до п.п. «в» п. 41.1 ст. 41 Закону  1961 -IV  МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи. Проте у даному спорі не встановлено обставин, що автомобіль вийшов з володіння власника не з його вини. Навпаки ОСОБА_2 знаходився на час ДТП у автомобілі як інструктор з навчальної їзди та саме він був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позов заявлено до не належного відповідача та належним відповідачем є МТСБУ суперечать встановленим обставинам.
Суд надав оцінку листу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у сукупності з іншими доказами та дійшов правильного висновку про те, що даний лист не може бути підставою для відмови у позові.
На підтвердження розміру матеріального збитку позивач надав звітом від 04.09.2019 № 01/09/19, згідно з яким вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого автомобіля «BENTLEY», д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування ПДВ становить 127 395,03 грн.
У зв`язку з тим, що у відзиві відповідач не погодився із розміром матеріального збитку та надав аварійний сертифікат, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 39 379,20 грн представник позивача звернувся до судового експерта із заявою про проведення автотоварзнавчого дослідження.
За висновком експерта за результатами проведення авто товарознавчого дослідження від 25.02.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля «BENTLEY»,                                 д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (на замінні складові та матеріали), без урахування ПДВ складає 110 117 грн.
 Відповідно до ч. 3-5 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмові формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
Представник відповідача був присутній у судовому засіданні 11.03.2020 та будь - яких клопотань про виклик експерта, який надав висновок, чи про призначення експертизи за  ухвалою суду не заявляв.
І у звіті, і у висновку експерта вартість відновлювального ремонту розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні питання про розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню не врахував коефіцієнту фізичного зносу автомобіля суперечать наявним у справі доказам.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доводи апеляційної скарги про те, що саме позивач мав заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту не ґрунтуються на положеннях ст. 12, 81 ЦПК України, оскільки сторони мають рівні права, у тому числі і щодо подачі клопотання про призначення експертизи. Позивач скористався правом надати висновок експерта, підготовлений на його замовлення, що відповідає положенням ст. 102 ЦПК України.
Відтак судом правильно визначено розмір страхового відшкодування з урахування ліміту відповідальності та з урахування розміру франшизи і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідача не зміг з`явитися у судове засідання через введення карантинних заходів, про що направив до суду клопотання,  не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки безумовною підставою для скасування рішення суду є розгляд справи у відсутності будь - якого учасника справи не повідомленого належним чином про дату, час, місце судового розгляду (п. 3ч. 3 ст. 376 ЦПК України). Відповідач же про день та час розгляду справи був повідомлений.
У судовому засіданні 11.03.2020 представник відповідача ОСОБА_6 надав пояснення. Також відповідачем надано відзив та докази, які судом досліджені у сукупності з іншими доказами. У клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач не повідомив, що має бажання заявити якісь клопотання чи подати додаткові докази. Зміст апеляційної скарги також не містить інших пояснень, ніж ті, що були доведені відповідачем до суду першої інстанції.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що не задовольнивши клопотання про відкладення розгляду справи суд позбавив відповідача надати пояснення колегія суддів не може визнати обґрунтованими.
До того ж не може бути скасоване законне та обґрунтоване рішення з одних лише формальних підстав.
Оскільки відповідач у визначений законом строк не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про правомірність вимог позивача про стягнення пені.

            Контррозрахунку, на спростовування розрахунку пені, визначеного судом апелянт не надав.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір, укладений з адвокатом Пустовим Б.В., який складав та подавав позовну заяву, подав заяву про проведення експертизи, приймав участь у судових засіданнях тощо, акт виконаних робіт та квитанцію про сплату за надані послуги 7 827,30 грн.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач у порядку, визначеному ч. 5 ст. 137 ЦПК України не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Саме по собі зазначення у відзиві про те, що у розмір оплати за професійну правничу допомогу включено витрати, які ще не були надані на час складання акта та їх оплати не є клопотанням про зменшенням судових витрат, оскільки не містить обґрунтувань для такого зменшення. Сторони ж договору про надання правничої допомоги не позбавлені права обумовити ті послуги, які є необхідними при розгляді справи, зокрема участь у судових засіданнях, та оплатити такі послуги наперед. Матеріалами справи підтверджується надання всіх послуг, які зазначені у акті приймання - передачі послуг, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув витрати на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає необгрунтованими.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 15.09.2020.

Головуючий                                                                                                 Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                             В. А. Кравець

 
О. Ф. Мазурик