ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3482/20 Справа № 172/1388/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедовой О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на  рішення Васильківського  районного суду  Дніпропетровської області  від 03  грудня 2019  року у  справі за  позовом Приватного  акціонерного товариства  "Страхова  компанія "Арсенал  Страхування" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо  предмета спору, -   ОСОБА_3 про  стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року позивачзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25.05.2017 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір № 477/17-Тз/Дп/01 добровільного страхування наземного транспорту - автомобілю марки «Форд» номерний знак НОМЕР_1 . 16 квітня 2018 року на автодорозі Дніпро-Мелітополь сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Вказана ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області. Позивач поніс збитки, виплативши страхове відшкодування в сумі 320000,00 грн. на користь ОСОБА_3 . Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом № НОМЕР_3 , тому позивач мав право зворотної вимоги до даного товариства в межах ліміту відповідальності 100000,00 грн. Сума збитку, яка підлягала відшкодуванню безпосередньо винуватцем ДТП склала 220000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 19.06.2018 року направлена претензія про відшкодування збитків, однак сума боргу відповідачем не сплачена. 
З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 відшкодування збитків у сумі 220000,00 грн. та судовий збір в сумі 3300,00 грн. 
Рішенням Васильківського  районного суду  Дніпропетровської області  від 03  грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (код ЄДРПОУ) відшкодування збитку у сумі 220000 гривень 00 копійок. Вирішено питання щодо судових витрат.
В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1  та його представник - ОСОБА_2 посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзиви, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1  та його представника - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Васильківського  районного суду  Дніпропетровської області  від 03  грудня 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що 16 квітня 2018 року о 10.44 год. водій ОСОБА_1 на 38 км + 100 м а/д Т 0401, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2 з причепом Муравей, державний номер НОМЕР_5 , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Форд, державний номер НОМЕР_1 , який виконував обгін. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 477/17-Тз/Дп/01 від 25.05.2017 року автомобіль марки «Форд» номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП застрахований в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».
16.04.2018 року власник транспортного засобу «Форд» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою щодо напрямку виплати страхового відшкодування.
Відповідно до страхового акту № 006.00476618-1 від 03.05.18 дорожньо-транспортна пригода, що сталася 16.04.2018 року визнана страховою, а ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з урахуванням розрахунку страхового відшкодування, що є додатком до страхового акту та платіжного доручення № 916 від 05.05.18 відшкодувала страхувальнику ОСОБА_3 суму у розмірі 320000,00 грн. 
Встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Форд» номерний знак НОМЕР_1 на дату оцінки складає 425279,24 грн., що підтверджується звітом про оцінку, складеним 19.04.2018 року ОСОБА_4 , який є суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується свідоцтвом № 641 від 12.12.2014 року, свідоцтвом про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 17.06.2005 року, сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності № 187/18 від 02.03.2018 року та посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 29.09.2016 року.
Відповідно до вимог п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. 
Враховуючи вищезазначене, суд встановив, що у вказаних правовідносинах відповідач не є заінтересованою особою, оскільки відшкодування здійснює страховик на користь страхувальника, а виклик такої особи для огляду не є обов`язковим. 
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес» згідно з полісом № НОМЕР_3 , ліміт за шкоду майну встановлений у розмірі 1000000,00 грн.
Позивачем 19.06.2018 року на адресу відповідача направлена претензія про регресні вимоги з проханням у добровільному порядку сплатити суму боргу в розмірі 320000,00 грн.
Враховуючи вищезазначене та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та права позивача на пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди у порядку регресу.
В своїй апеляційній скарзі апелянт та його представник посилаються на те, що позивач, крім зазначених документів, які він долучив до свого позову, був зобов`язаний надати документи, що підтверджують придбання, заміну пошкоджених запчастин, акт приймання-передачі виконаних робіт, тощо, однак вказані документи відсутні і тому неможливо встановити дійсну шкоду нанесену транспортному засобу після ДТП, а звідси і правомірність та обгрунтованість виплати страхового відшкодування. Апелянти вважають проведену оцінку по встановленню шкоди занадто завищеною. Посилаються на те, що ОСОБА_1 , як зацікавлену сторону даного конфлікту, ніхто не запрошував на проведення огляду та оцінки пошкодження автомобіля, чим порушили його законні права та інтереси. Апелянти вважають Звіт №18041801 таким, що не є належним доказом по даній справі, оскільки складений з порушеннями.
Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта з наступних підстав. 
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.
Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до пункту 13.2 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивачем за договором страхування виплачено страхове відшкодування потерпілій стороні, а тому до позивача перейшло право вимоги до винної особи.
Безпідставними є доводи апелянтів про те, що суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та пояснень, неправильно визначився з виниклими між сторонами правовідносинами та з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.
Так, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з платіжного доручення №916 від 05.05.2018 року, страховик ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» відшкодувала страхувальнику ОСОБА_3 суму у розмірі 320000,00 грн., у зв`язку з чим позивачем доведено здійснення ним страхового відшкодування.
Таким чином, при вирішенні даного спору по суті вимог, необхідно керуватися положеннями ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де міститься посилання не на розмір збитків, а на розмір виплаченої суми відшкодування, яке належним чином встановлено платіжним дорученням.
Необгрунтованими є посилання апелянтів щодо недійсності Звіту № 18041801 "Про матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Форд» номерний знак  НОМЕР_1  в наслідок його пошкодження" від 19.04.2018 року, оскільки відповідач та його представник не надали доказів іншої оцінки вартості матеріального збитку автомобіля, не заявили клопотання про призначення експертизи, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 43 ЦПК України.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, посилаючись на звіт про оцінку транспортного засобу № 18041801 від 19.04.2018 року, складеного ОСОБА_4 , який є суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується свідоцтвом № 641 від 12.12.2014 року, свідоцтвом про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 17.06.2005 року, сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності № 187/18 від 02.03.2018 року та посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача від 29.09.2016 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що звіт про оцінку транспортного засобу є належним та допустимим доказом, який визначає вартість матеріального збитку.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість доводів відповідача про порушення його прав у зв`язку з його відсутністю під час огляду автомобіля оцінювачем, оскільки виклик ОСОБА_1 , як заінтересованої особи у даних правовідносинах, для огляду не було обов`язковим, відповідно до вимог п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  представника  ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Васильківського  районного суду  Дніпропетровської області  від 03  грудня 2019року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова