Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/261/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Безсмолий Є. Б. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 року                                                         м. Кропивницький
Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., при секретарі судового засідання Рябко А.Ю., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2020 року в справі про притягнення:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , 

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 поставлено за провину порушення вимог п.2.9 ПДР України, яке виразилось у тому, що він 26.04.2020 приблизно 02.59 год., керував автомобілем ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Преображенська, 101 в м.Кропивницькому у стані алкогольного сп`яніння.
Постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2020 року, ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення повністю підтверджується сукупністю наявних у справі належних та допустимих доказів. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді районного суду як незаконну та необгрунтовану, а провадження у справі закрити, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суддя незважаючи на його клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із запровадженням на всій території України карантинних заходів та погіршенням стану здоров`я, розглянув справу за його відсутністю, тим самим позбавив його законного права дати відповідні пояснення, представити суду докази та спростувати обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає про те, що 01 липня 2020 року він з`явився на розгляд справи і очікував у приміщенні суду, однак секретар або помічник судді у коридорі повідомила про те, що у зв`язку зі змінами у законодавстві судове засідання не відбудеться. 
Після цього, через декілька днів, на відповідному сайті була розміщена інформація про притягнення його адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.
     З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, яка викладена у рішеннях ЄСПЛ у справі «Ірландія проти сполученого Королівства» та « Коробов проти України» а також ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості, ОСОБА_1 стверджує про незаконність притягнення його відповідальності, оскільки він транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не керував, вважає, що рішення суду не грунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок доказування покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав повністю, просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.
Будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, представник Управління патрульної поліції в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , а також дослідивши наявні у справі письмові докази, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню за таких підстав. 
Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
  Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, не зважаючи на клопотання про відкладення, розглянута без його участі, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на захист та обмежено доступ до справедливого правосуддя.
При таких істотних порушеннях норм процесуального права, постанову судді районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КупАП не можна вважати законною та обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення  справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. 
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Однак, дані вимоги закону під час розгляду цієї справи, судом не дотримані.
Згідно диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
За змістом положень ст. 266 КУпАП, огляд водія  на стан алкогольного,  наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування  під  впливом  лікарських препаратів,   що  знижують   його  увагу  та  швидкість  реакції, проводиться   з   використанням   спеціальних   технічних  засобів поліцейським у присутності двох свідків. 
Згідно з вимогами п.п 6, 7 Розділу 1 Інструкції  1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Із аналізу наведених вимог законодавчих актів слід зробити висновок, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння має бути проведеним поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, виключно у присутності двох свідків, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я.
Працівники поліції при встановленні порушення та складанні протоколу про адміністративне правопорушення повинні неухильно дотримуватись Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", інструкцію (затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованої в МЮ України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853) з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, в якій в розділі IX викладені особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Переглядом наявного у справі відеозапису, на який послався суддя місцевого суду, як на доказ доведеності винуватості ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд встановив. 
Після зупинки, ОСОБА_1 погодився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стані алкогольного сп`яніння із застосуванням алкотесту «Драгер» який виявився позитивним.
ОСОБА_1 спочатку у присутності свідків результати огляду нібито не оспорює, одна на одному з файлів відеозапису, який долучений до справи, чітко зафіксовано, як один з поліцейських вказує, що ОСОБА_1 з актом огляду не згоден, що треба їхати у наркодиспансер для проходження медичного огляду, після цього відеозапис різко переривається. 
Під час перегляду справи, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він алкогольні напої не вживав і не згоден був з результатами огляду, наполягав на проходженні огляду у наркологічному диспансері, однак працівники поліції відмовились доставляти його у медичний заклад, мотивуючи тим, що для оформлення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП показників «Драгер» достатньо.
Згідно з ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 
Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 
17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції. 
Згідно практики Європейського суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України». П.33 рішення у справі «Гурепка проти України»). 
Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, - є частиною національного законодавства України. 
Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Апеляційний суд відмічає, що визначальним в цій справі є очевидний факт недотримання працівниками поліції вимог Закону ( ст.ст. 245, 252, 254, 266 КУпАП) які зобов`язані були при незгоді ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на місці зупинки, забезпечити невідкладене проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 у медичному закладі і, в залежності від результатів, оформити протокол про адміністративне правопорушення, невиконання цих вимог є прямим порушенням встановленого порядку та вимог Закону.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за N 28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.
Отже, якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі ( ВС справа №216/5226/16-а(2-а/216/33/17) 
Оскільки, у даній справі відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського не є безперервним, інформація про технічні характеристики пристрою за допомогою якого було зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі у матеріалах справи відсутня, то стверджувати, що ОСОБА_1 був згоден з результатами огляду на місці зупинки та відмовився від проходження огляду у медичному закладі - підстав не має.
Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу

Керуючись ст. 245, 247, 251, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   - задовольнити. 
Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького 
апеляційного суду                                                                Д. Л. Іванов