Справа № 136/1187/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1389/2020
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Стадник С. І.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року	Справа № 136/1187/16-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,
за участю секретаря судового засідання Топольської В. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання правочину в частині недійсним, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Стадника І. С. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 
в с т а н о в и в :

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі – ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Позовна заява ТОВ «Порше Мобіліті» мотивована тим, що 25 січня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 95 535,30 грн, що еквівалентно 11 882,50 дол. США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з цільовим призначенням для придбання автомобіля Volkswagen Polo.
Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_2 , про що зазначено у кредитному договорі, який підписаний поручителем.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 січня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави, предметом якого є вищевказаний автомобіль Volkswagen Polo.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 06 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 117 257,47 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) – 104 307,87 грн, заборгованості зі сплати процентів за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року – 9 752,78 грн, а також 3 % річних за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року – 3 196,82 грн.
Починаючи з серпня 2015 року ОСОБА_1 припинив сплачувати страхові платежі, у зв`язку з чим позивачу завдано збитки у розмірі 7 601,19 грн у вигляді невідшкодованих страхових платежів, які були здійснені ТОВ «Порше Мобіліті» у період з серпня 2015 року до квітня 2016 року. Вказувало, що загальна вартість витрат на правову допомогу, яка має бути відшкодована позивачу становить 12 000 грн. Отже, загальна заборгованість перед ТОВ «Порше Мобіліті» становить 136 858,66 грн.
На підставі викладеного ТОВ «Порше Мобіліті» просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором від 25 січня 2012 року у розмірі 136 858,66 грн на користь ТОВ «Порше Мобіліті» звернути стягнення на предмет застави – автомобіль Volkswagen Polo, згідно з договором застави від 26 січня 2012 року, шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа – ОСОБА_2 , про визнання правочину в частині недійсним.
Зустрічна позовна заява ТОВ «Порше Мобіліті» мотивована тим, що 25 січня 2012 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Порше Мобіліті» укладено вищевказаний кредитний договір, який забезпечений порукою ОСОБА_2 та договором застави, предметом якого є автомобіль Volkswagen Polo.
Вказував, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав
у повному обсязі у грудні 2014 року, перерахувавши 92 626,84 грн, які були зараховані на банківський рахунок ТОВ «Порше Мобіліті», що вказаний у договорі. Вважав, що зобов`язання за кредитним договором припинилися.
Проте, кредитодавець у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не здійснив відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача у бік їх зменшення аж до повного погашення.
Так, керуючись пунктом 3.1 умов кредитування, кредитор зарахував частину коштів у рахунок погашення заборгованості, а решту суми, зарахував як авансовий платіж за рахунок якого здійснювалось повернення кредиту в строк, передбачений графіком погашення кредиту.
Вважав, що порядок дострокового повернення кредиту, який визначений умовами кредитування у пункті 3.1, суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів», тому, відповідно, він є недійсним.
На підставі викладеного ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним пункт 3.1 кредитного договору від 25 січня 2012 року, укладеного між сторонами.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним пункт 3.1 загальних умов кредитування, додаток до кредитного договору від 25 січня 2012 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зобов`язання за кредитним договором у ОСОБА_1 припинилось у зв`язку з належним виконанням, а положення пункту 3.1 умов кредитування є несправедливими та суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів».
Додатковим рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року (в складі судді Стадника С. І.) стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд дійшов невірного висновку про виконання боржником зобов`язань за кредитним договором достроково, а підстав для задоволення зустрічного позову не було.
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Справа раніше розглядалась судами різних інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 136/1187/16-ц касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце її розгляду, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
25 січня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 95 535,30 грн, що еквівалентно 11 882,50 дол. США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,9 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з цільовим призначенням для придбання автомобіля Volkswagen Polo.
Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_2 , про що зазначено у кредитному договорі, який підписаний поручителем.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 січня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави, предметом якого є вищевказаний автомобіль Volkswagen Polo.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 06 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 117 257,47 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) – 104 307,87 грн, заборгованості зі сплати процентів за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року – 9 752,78 грн, а також 3 % річних за період з 01 серпня 2015 року до 06 липня 2016 року – 3 196,82 грн.
Починаючи з серпня 2015 року ОСОБА_1 припинив сплачувати страхові платежі, у зв`язку з чим позивачу завдано збитки у розмірі 7 601,19 грн у вигляді невідшкодованих страхових платежів, які були здійснені ТОВ «Порше Мобіліті» у період з серпня 2015 року до квітня 2016 року. 
Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором у ОСОБА_1 припинилось у зв`язку з належним виконанням, а положення пункту 3.1 умов кредитування є несправедливими та суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів».
Проте, зазначений висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування усіх обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог, Вінницький апеляційний суд виходить з нижченаведеного.
Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 136/1187/16-ц в частині вирішення первісних позовних вимог зазначено про те, що предметом спору за первісними позовними вимогами є звернення стягнення на автомобіль Volkswagen Polo, який є предметом застави, у забезпечення зобов`язань за кредитним договором. 
Разом з тим, для вирішення позовних вимог ТОВ « Порше Мобіліті» необхідно встановити розмір боргу, який підлягає до стягнення з боржника та поручителя солідарно. Як встановлено судом, строк дії кредитного договору складає 60 місяців (5 років) з 25 січня 2012 року до 25 січня 2017 року.
Кредитор надав кредит на купівлю автомобіля, який передано у заставу. Боржник тривалий час сплачував заборгованість без прострочень, про що встановлено рішенням Липовецького районного  суду  Вінницької області від 26 травня 2014 року у справі № 136/923/14-ц, яке набрало законної сили. Даним рішенням встановлено, що боржником не порушено термін внесення щомісячного чергового платежу за кредитним договором більше ніж на один календарний місяць, тому відсутні підстави, передбачені пунктом 3.2 кредитного договору, для дострокового повернення кредиту на вимогу кредитора. Під час розгляду справи № 136/923/14-ц кредитор просив стягнути заборгованість, яка виникла до 30 квітня 2014 року, разом з тим, предметом цього спору є заборгованість станом на 06 липня 2016 року.
Позичальник вказував, що 16 грудня 2014 року (після набрання законної сили рішенням у справі № 136/923/14-ц) він здійснив погашення заборгованості за кредитом у розмірі 89 426,84 грн, а 26 грудня 2014 року – 3 200 грн, які вказаному йому за телефоном невідомою особою (представником позивача). Документально оформлення виконання повного погашення заборгованості з припиненням кредитних зобов`язань він з представниками кредитодавця не оформлював.
Оскільки кредитний договір чинний до 25 січня 2017 року та ОСОБА_1 порушив умови цього договору, то ТОВ «Порше Мобіліті» мало право звернутися з позовом про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на майно. При цьому, розмір боргу та підстави позову підлягає доказуванню.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 квітня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» направлено ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 5003014 від 25 січня 2012 року станом на 15 квітня 2016 року в розмірі 4197,50 доларів США – несплачена сума кредиту; 7972,30 гривень проценти за користування кредитом за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року, 7467,07 грн несплачені рахунки щодо компенсації страхових платежів відповідно до ст. 5, 6 кредитного договору за період з 2015 року по квітень 2016 року. 22 квітня 2016 року зазначена вимога була отримана відповідачем.
Отже, днем дострокового повернення кредиту є 22 травня 2016 року /т.1 а. с. 33-35/.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зроблений правовий висновок про те, що після пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позивача як кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у справі № 464/4017/16-ц.
Таким чином, пред`явивши вимогу до позичальника від 15 квітня 2016 року про дострокове повернення кредиту, яка була отримана ОСОБА_1 22 квітня 2016 року, товариство змінило строк виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після спливу десятиденного строку з моменту отримання відповідачем зазначеної вище вимоги про дострокове повернення кредиту.
Враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що позивачем за первісним позовом доведено позовні вимоги в сумі 104 307,87 гривень боргу по кредиту. Колегія суддів звертає увагу, що сума Кредиту відмінна від суми зазначеної в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 14.10.2014 року у зв`язку із зміною курсу гривні щодо долара США.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні щодо долара США), прямо не заборонена і не суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України) (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/21165/15-ц).
Колегія суддів вважає також обґрунтованими вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» щодо розміру заборгованості по процентам за користування кредитним коштами (за період з 01 серпня 2015 року по 01 травня 2016 року), що становить 7859.60 грн. /розрахунок 104307,87х9,9%х274/360=7859.60/.
У той же час, правових підстав для стягнення боргу по процентам за користування кредитним коштами (за період з 02 травня 2016 року по 06 липня 2016 року) суд апеляційної інстанції не вбачає, адже право позивача як кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося (після 01 травня 2020 року).
Щодо вимог ТОВ «Порше-Мобіліті» про стягнення 7601,19 гривень страхових платежів (за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року) колегія суддів вважає їх такими, що грyнтуються на умовах кредитного договору (п.5.6 договору) та підтверджується наданими ТОВ «Порше Мобіліті» доказами, зокрема : рахунком фактурою 00279774 від 13.08.2015 року, рахунком фактурою 00284760 від 17.09.2015 року, рахунком фактурою 00290457 від 29.10.2015 року, рахунком фактурою 00294855 від 13.11.2015 року, рахунком фактурою 00299215 від 18.12.2015 року, рахунком фактурою 00302992 від 19.01.2016 року, рахунком фактурою 00307597 від 12.02.2016 року, рахунком фактурою 00311209 від 15.03.2016 року, рахунком фактурою 00314824 від 14.04.2016 року /т. 1 а. с. 43, 49, 55, 62, 68, 74, 80, 86, 92 /.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 227/5793/15-ц.
Згідно із позовною заявою та розрахунком, зазначеним у ній, 3 % річних за період із з 01 серпня 2015 року по 06 липня 2016 року становить 3196,82 гривень.
Суд погоджується з наданим ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунком 3 % річних, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і не спростований відповідачами, а заявлені вимоги відповідають положенням статті 625 ЦК України (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 583/2565/15-ц).
Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог підлягає скасуванню відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет застави, а саме : в рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_1 (місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер :  НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2  (поручителя) (місце реєстрації:  АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер :  НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження : проспект Павла Тичини 1В, офіс «В», м. Київ, 02152, код ЄДРПОУ 36422974) за кредитним договором 50003014 від 25 січня 2012 року, яка виникла  станом на 06 липня 2016 року у розмірі 122 965,48 гривень, з яких : 104 307,87 грн борг по кредиту; 7 859.60  грн проценти за користування кредитними коштами (за період з 01 серпня 2015 року по 01 травня 2016 року); 7601,19 грн страхові платежі (за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року); 3196,82 грн три відсотки річних відповідно до статті 625 ЦК України (за період з 01 серпня 2015 року по 06 липня 2016 року) звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб VW, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_3 ) згідно договору застави № 50003014 від 26 січня 2012 року, шляхом реалізації на торах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»
Щодо вирішення зустрічних позовних вимог.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 136/1187/16-ц в частині вирішення зустрічних позовних вимог зазначено про те, що під час укладення кредитного договору сторони погодили, що цей договір складають у тому числі і загальні умови кредитування.
Відповідно до умов пункту 3.1 кредитного договору Позичальник має право в будь-який час повернути достроково кредит у повному обсязі або у частині. Для цього Позичальник зобов`язаний звернутись до Компанії не пізніше ніж за сім днів до запланованого дня повернення та отримати від Компанії відповідний рахунок для сплати ( включаючи суму дострокового погашення, процентів і комісії). Разом із рахунком Позичальник отримує від Компанії новий Графік погашення кредиту. Такий Графік погашення кредиту вважається погодженим Позичальником та набирає чинності з моменту отримання коштів від Позичальника на підставі зазначеного рахунку.
Якщо позичальник звертається до компанії після 15 числа поточного місяця для дострокового погашення кредиту ( його частини), Позичальник зобов`язується сплатити рахунок за поточний місяць відповідно до Графіку погашення кредиту, після чого Компанія виставляє відповідний рахунок до сплати ( включаючи суму дострокового погашення, проценти і комісію). Разом з рахунком Позичальник отримує від Компанії новий Графік погашення кредиту ( у випадку погашення Позичальником частини Кредиту). Такий графік погашення кредиту вважається погодженим Позичальником та набирає чинності з моменту отримання коштів від Позичальника на підставі зазначеного рахунку. Якщо в порушення вимог цього пункту Позичальник достроково поверне Кредит у повному обсязі або у частині без попереднього отримання у Компанії відповідного рахунку ( включаючи суму дострокового погашення, процентів, комісії), цей платіж вважається авансовим платежем і зараховуватиметься у сплату суми, яка відшкодовує частину платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту у строки, передбачені Графіком погашення кредиту; проценти, комісії та інші платежі, що відносяться до періоду за який здійснено авансовий платіж, зменшенню не підлягають і повинні бути сплачені Позичальником у повному обсязі.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що визначений умовами Договору порядок дострокового повернення кредиту за ініціативою Позичальника, ОСОБА_1 дотримано не було, а отже сплачені ним 16.12.2014 року та 26.12.2014 року кошти в сумах 89 426, 84 грн та 3200 грн є авансовим платежем.
За таких обставин, доводи ОСОБА_1 про припинення кредитного зобов`язання у зв`язку з достроковим погашенням кредиту позичальником є безпідставними, оскільки дії позичальника, вчинені ним на дострокове погашення кредиту, суперечать змісту пункту 3.1 кредитного договору.
Права споживача в разі придбання ним продукції у кредит визначені у статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).
Пунктом «ж» частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про можливість дострокового повернення кредиту та його умови.
Вказані вимоги Закону кредитором виконано, що підтверджується пунктами 3.1 та 9.5 кредитного договору.
Разом з тим, позивачем за зустріним позовом не подано до суду належних та допустимих доказів порушення кредитором вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) під час укладення спірного правочину, а висновки апеляційного суду в цій частині не можуть ґрунтуються на припущеннях.
Установлено, що спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; кредитор надав ОСОБА_1 всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 3.1 Кредитного договору № 50003014 від 25.01.2012 року з підстав несправедливості їх умов немає, оскільки істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача судом не встановлено. За умови дотримання Позичальником порядку, визначеного п. 3.1. Договору, дострокове повернення кредиту було б можливе та відповідало, як умовам Договору так і Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Вінницький апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат.
Як видно зі справи, ТОВ «Порше Мобіліті» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2052,89 грн /т. 1 а. с. 1/, за подання апеляційної скарги в сумі 2258,18 грн /т. 2 а.с. 161/, за подання касаційної скарги в сумі 3124,91 грн /т. 3 а. с. 16/.
Враховуючи те, що первісний позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, тому стягненню підлягає з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частинах на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір в сумі 1844,52 грн. за подання позовної заяви /2052,89 х 89,85 % = 1844,52/, в сумі 2028,97 грн за подання апеляційної скарги /2258,18 х 89,85 % = 2028,97/, в сумі 2213,43 грн за подання апеляційної скарги в частині вирішення первісних позовних вимог /2463,47 х 89,85 % = 2213,43 грн/, всього 6086,92 грн., тобто по 3043,46 грн.
Компенсувати ТОВ «Порше Мобіліті» за рахунок держави судовий збір за подання касаційної скарги в частині вирішення зустрічних позовних вимог в сумі 661,44 грн. 
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 12000 гривень, Вінницький апеляційний суд зазначає, що ТОВ «Порше Мобіліті» на підтвердження даної суми витрат надало копію договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року /т.1 а. с. 93-102/, копію додаткової угоди № 224 від 10 серпня 2015 року /т. 1 а. с. 103-107/, рахунок-фактуру № 801 від 22 червня 2016 року /т. 1 а. с. 108/, акт № 801 від 22 червня 2016 року до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року /т. 1 а. с. 109/, платіжне доручення № 50009172 від 11 липня 2016 року на суму 10000 грн призначення платежі «оплата за послуги згідно рах. № 801 від 22 червня 2016 року без ПДВ» /т. 1 а. с. 110/.
Зі змісту акта № 801 від 22 червня 2016 року до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року видно, що виконавцем було надано юридично-консультаційні послуги по справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків, шляхом звернення стягнення на предмет застави кредитний договір № 50003014 від 25 січня 2012 року, в тому числі представництво інтересів замовника і підготовка юридичних документів.
Отже, враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» підлягають задоволення частково, а відповідачами не подано заперечень щодо розміру даних витрат, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 10834,80 грн витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позову (розрахунок 12000 х 89,85 % = 10782 грн.).
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_1 (місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер :  НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2  (місце реєстрації:  АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер :  НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження : проспект Павла Тичини 1В, офіс «В», м. Київ, 02152, код ЄДРПОУ 36422974) за кредитним договором 50003014 від 25 січня 2012 року станом на 06 липня 2016 року у розмірі 122 965,48 гривень, з них : 104 307,87 грн борг по кредиту; 7859.60  грн проценти за користування кредитними коштами (за період з 01 серпня 2015 року по 01 травня 2016 року); 7601,19 грн страхові платежі (за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року); 3196,82 грн три відсотки річних відповідно до статті 625 ЦК України (за період з 01 серпня 2015 року по 06 липня 2016 року); звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб VW, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_3 ) згідно договору застави № 50003014 від 26 січня 2012 року, шляхом реалізації на торах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання правочину в частині недійсним – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1844,52 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 2028,97 грн, за подання касаційної скарги в сумі 2213,43 грн, всього 6086,92 грн., тобто по 3043,46 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати на правничу допомогу в сумі 10782 гривні, тобто по 5391 гривні з кожного. 
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю«Порше Мобіліті» за рахунок держави судовий збір за подання касаційної скарги в частині вирішення зустрічних позовних вимог в сумі 661,44 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: В. П. Рибчинський

Т. О. Денишенко