ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2020 р.           Справа№ 910/29496/15
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання Припутніцькій Ю.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 11.06.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 (повний текст складено 03.02.2020)
за скаргою Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби України Кузьменко Л.М.
у справі №910/29496/15 (суддя Ломака В.С.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване виробничо- наукове підприємство "Київпроменерго"
до Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича 
про стягнення 157 043, 32 грн.
В судовому засіданні 11.06.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
                                                                  ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/29496/15 закрито провадження у скарзі в частині вимог про визнання протиправною оцінку майна щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 та її скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 
Відмовлено у задоволенні скарги Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Кузьменко Л.М. в частині вимог про зобов`язання державного виконавця призначити повторну експертизу вартості майна із залученням Інституту судових експертиз.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач 15.02.2020 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, принципів судочинства, доводи апелянта зводяться до наступного:
- звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним;
- помилковими є висновки суду про те, що дана справа є справою про визнання звіту про оцінку майна недійсним, оскільки відповідач не просив визнати звіт про оцінку майна недійсним, а просить визнати протиправною оцінку майна та скасувати її;
- суд залишив поза увагою, що в порушення ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, діючи в порушення засад справедливості, об`єктивності та неупередженості надав оцінювачу недостовірні дані, а саме поверховий план БТІ, зроблений станом на 1965 рік, який не відповідає дійсності, що доведено доказами у справі;
- державний виконавець надав завідомо недостовірну інформацію оцінювачу, що вплинуло на результат оцінки, що і є протиправними та незаконними діями державного виконавця під час проведення оцінки майна;
- висновки суду про відсутність доказів про невідповідність ціни майна, визначеній у висновку, є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи;
- суд як на підставу своїх доводів послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №914/884/17, помилково вважаючи, що позовне провадження, яке мало місце під час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, є тотожним розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням рішення суду;
- суд мав розглянути скаргу по суті і вирішити її, а за наявності підстав - відмовити у задоволенні скарги чи задовольнити;
- суд мав спочатку ухвалою закрити провадження у відповідній частині, а іншою ухвалою вирішити справу щодо решти вимог скарги, проголосивши дві ухвали в порядку черговості з наданням строку на оскарження ухвали про закриття провадження, оскільки вимоги є взаємопов`язаними.
13.05.2020 представником стягувача подано клопотання про продовження терміну дії оцінки майна на шість місяців, починаючи відрахунок від дня, наступного за днем завершення карантину, та заяву про відмову Мітіну О.А. у задоволенні апеляційної скарги, як поданої неналежною особою.
Виходячи з наявних у справі матеріалів, колегією суддів не встановлено подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу неуповноваженою особою. 
Заявлене клопотання представника стягувача про продовження терміну дії оцінки майна на шість місяців не підлягає розгляду під час апеляційного провадження за скаргою Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби України Кузьменко Л.М., оскільки таке питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції.
04.06.2020 від скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначає, що під вимогою визнати протиправною оцінку майна розуміється кінцевий результат, який скаржник прагне домогтись, а саме справедливої, об`єктивної оцінки майна. Ця вимога фактично включає в себе визнання протиправними дії державного виконавця у вигляді надання недостовірних даних для проведення оцінки майна і як наслідок визнання оцінки майна, визначеної у звіті про оцінку майна, у вигляді вартості квартири протиправною.
У поясненнях по справі представник ТОВ "Спеціалізоване виробничо - наукове підприємство "Київпроменерго" заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує, що апелянт перекручує факти з метою затягування виконання рішення суду та законних вимог державного виконавця.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у справі №910/29496/15 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича залишено без руху з підстав неподання доказів сплати судового збору, ненадання описів вкладення до цінних листів на підтвердження надсилання копій апеляційних скарг  іншим учасникам у справі та подання апеляційної скарги з пропуском строку на апеляційне оскарження без клопотання про його поновлення з обґрунтуванням причин пропуску.
Від апелянта надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору та надіслання копії  апеляційної скарги іншим учасникам у справі, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2020 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зазначено, що про дату та час судового засідання у справі №910/29496/15 учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 розгляд апеляційної скарги призначено на 28.05.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 оголошено перерву у справі на 11.06.2020, зобов`язано апелянта надати суду до 08.06.2020 письмові пояснення у справі щодо того, які конкретно дії державного виконавця оскаржуються (уточнені вимоги резолютивної частини скарги до суду першої інстанції).
Відповідач та його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.06.2020 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та доповненнях до неї, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.06.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у поясненнях, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Державний виконавець в судове засідання апеляційної інстанції 11.06.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України). 
Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка державного виконавця обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 у справі № 910/29496/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016, позовні вимоги задоволено, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване виробничо-наукове підприємство "Київпроменерго" 157    043,32 грн. неустойки та 2    355,65 грн. судового збору.
14.11.2019 Фізичною особою - підприємцем Мітіним Олександром Альфредовичем (далі - боржник) подано скаргу на дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Кузьменко Л.М., відповідно до змісту якої він просить суд визнати протиправною оцінку майна щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати її, а також зобов`язати державного виконавця призначити повторну експертизу вартості майна із залученням Інституту судових експертиз. 
Одночасно, до вищевказаної скарги боржником додано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення передачі майна на реалізацію відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кузьменко Л.М. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 17.07.2019, Суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "Експертно-консультаційний центр" було складено Висновок про вартість майна, відповідно до якого вартість чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , складає 4 006 207, 00 грн. 
Листом від 30.10.2019 № 51408722/19 державний виконавець направив копію зазначеного висновку сторонам виконавчого провадження, зокрема, боржнику. 
Обґрунтовуючи викладені у скарзі вимоги, боржник вказує на те, що в процесі виконавчого провадження було здійснено оцінку належного боржнику майна, яка за твердженням боржника є незаконною, необ`єктивною та підлягає скасуванню, оскільки:
-          для оцінки майна було взято порівняльний підхід. Для порівняння виділено аналогічні об`єкти. Інформація про вказані домоволодіння була взята з оголошень. Боржник вважає, що вибір означених об`єктів був невдалим і необ`єктивно відтворював ситуацію на ринку нерухомості в м. Києві, в оголошеннях були об`єкти з ціною пропозиції значно вищою, ніж ціни обраних об`єктів. Більш того, суб`єктом оцінки було взято як джерело інформації лише одне видання. Будь-які інші джерела не були враховані взагалі;
-          відповідно до п. 15 Національного Стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. В даному випадку не було обрано жодного об`єкта, який був фактично проданий. Порівнювалися тільки пропозиції. У висновку не наведено жодного аргументу чи підстави такого однобічного підходу;
-          враховуючи нестабільну ситуацію на ринку нерухомості, значні коливання цін на нерухомість у місті Києві, а також значні коливання іноземної валюти по відношенні до гривні боржник вважає, що оцінка станом на 30.09.2019 не може об`єктивно відтворювати вартість квартири через два місяці;
-          акт державного виконавця про арешт майна, як і висновок про вартість майна, складено невірно, оскільки в них зазначені відомості, які не відповідають технічному паспорту на квартиру, а саме: в технічному паспорті зазначена загальна площа 96,6 м.кв., у висновку оцінки майна загальна площа зазначена в розмірі 98,6 м.кв. Крім цього, у висновку оцінки зазначено, що об`єктом дослідження була 4-кімнатна квартира, а відповідно до технічного паспорту квартира боржника є трикімнатною, тобто оцінка проведена взагалі не того об`єкту.
У поясненнях до скарги представник стягувача зазначає, що в Голосіївському РВДВС перебуває виконавче провадження, в яке входять:
- ВП №514087722, наказ Господарського суду м. Києва №910/29496/16 від 14.06.2016 про стягнення з ФОП Мітіна О.А. 157    043,32 грн. основного боргу та 2    355, 65 грн. судового збору, всього 159    398, 97 грн. 
- ВП №59740482, наказ Господарського суду м. Києва №910/5188/19 від 17.07.2019 про стягнення з ФОП Мітіна О.А. інфляційних, річних та судового збору, загалом 37    217,12 грн.
- ВП №49263729, наказ Господарського суду м. Києва №910/6479/15 від 12.10.2015 про стягнення з ФОП Мітіна О.А. основного боргу та судового збору в сумі 80    092,10 грн.
Державним виконавцем були надані заперечення проти скарги, відповідно до змісту яких державний виконавець вказує на те, що при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення останньому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначений діючим законодавством України. Крім того, державний виконавець вказує на те, що правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнання недійсними правочинів. Таким чином, в даному випадку відсутнє право скаржника, яке підлягає судовому захисту, а самі звіти про оцінку майна за результатами проведення незалежної оцінки нерухомого майна, яке належить Мітіну Олександру Альфредовичу, лише відображають та підтверджують зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань.   
За результатами розгляду вищезазначеної скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у скарзі в частині визнання неправомірною оцінки майна щодо квартири АДРЕСА_3 та її скасування підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а скарга боржника щодо зобов`язання державного виконавця призначити повторну експертизу вартості майна із залученням Інституту судових експертиз є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно (ч.ч. 5, 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Частиною 5 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем.
При винесенні постанови про залучення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання виконавець повинен керуватися п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно з п. 9.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", визначення вартості, оцінка майна боржника (ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому ст. 121-2 ГПК України.
Поряд з цим, у вказаному пункті зазначено, що у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам ст.ст.57, 58 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно зі ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Отже, дії щодо оцінки майна та результати рецензування такої оцінки, здійснені в ході примусового виконання рішення господарського суду, підлягають оскарженню до суду в порядку ст. 339 ГПК України.
Проте, до повноважень суду при розгляді таких скарг належить лише перевірка відповідності саме дій державного виконавця приписам ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження".
При цьому, будь-яких доводів щодо здійснення саме державним виконавцем дій, що суперечать положенням Закону України "Про виконавче провадження", скаржником не наведено.
Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень процедури вчинення виконавчих дій державним виконавцем, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Скаржник зазначає, що визначена оцінювачем вартість майна є недостовірною, необ`єктивною та значно заниженою.
Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.
За змістом ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім.
Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", встановлено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч.ч. 1, 4 ст. 9 вказаного вище закону).
Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Отже боржник, у разі незгоди з проведеною оцінкою, не був позбавлений можливості замовити рецензування звіту, проведеного в межах виконавчого провадження.
Також боржник зазначає, що акт арешту майна, як і висновок про вартість майна, складено невірно - не відповідає технічному паспорту, а саме в технічному паспорті зазначена загальна площа 96,6 м.кв., у висновку оцінки майна загальна площа зазначена в розмірі 98,6 м.кв. Крім цього, у висновку оцінки зазначено, що об`єктом дослідження була 4-кімнатна квартира, а відповідно до технічного паспорту квартира боржника є трикімнатною, тобто оцінка проведена взагалі не того об`єкту.
Щодо вказаних аргументів, слід зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").
Так, п. 37 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, встановлено, що з метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об`єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки. Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов`язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об`єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Національними стандартами можуть передбачатися також інші випадки обмежень щодо застосування певних методичних підходів для визначення ринкової вартості та неринкових видів вартості об`єктів оцінки. Застереження та обмеження щодо використання результатів оцінки об`єкта оцінки зазначаються у звіті про оцінку майна.
Виходячи з положень п. 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки, а також виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка;
Так, у п. 6.1. Звіту оцінювачем здійснено опис об`єкта оцінки та зазначено, що ним не було проведено особистого огляду всіх приміщень об`єкту оцінки, про що зазначено в обмежуючих умовах використання звіту (розділ 2.1. звіту), технічний стан всього об`єкту оцінки приймався за станом приміщень, які оцінювач мав змогу оглянути. Також слід враховувати розбіжність площі та кількості житлових кімнат в наданих замовником документах. Для подальших розрахунків квартира прийнята як чотирьохкімнатна загальною площею 98,6 м.кв. 
У розділі 2.1. звіту, складаючи оскаржувану оцінку майна, оцінювач зазначив, що звіт про оцінку містить професійну думку оцінювачів щодо об`єкта і не є гарантією того, що об`єкт оцінки буде реалізований за ціною, рівною вартості, зазначеної в даному звіті. Звіт складений таким чином, щоб не виникло можливості невірного чи неповного розуміння проведеної в ньому інформації, чи неадекватної інтерпретації з боку замовника і будь-якої зацікавленої особи. 
Оцінювач також зазначив, що замовником звіту не було забезпечено огляд всіх приміщень об`єкту оцінки. У зв`язку з цим, оцінювачем було проведено особисту інспекцію окремих приміщень квартири, описаної в даному звіті. Пакет документів для оцінки був наданий замовником звіту. В пакеті документів відсутнє підтвердження права власності встановленого зразку. Оцінювач не бере на себе зобов`язань по встановленню права власності на об`єкт оцінки, а приймає його виходячи з даних, переданих замовником звіту. Зважаючи на викладене, для подальшого розрахунку буде прийматися технічний стан та критерій внутрішніх оздоблювальних робіт згідно розділу № 6 даного звіту, в якому зазначено відомості на підставі поверхового плану БТІ, фотоматеріалів, усної інформації замовника, часткового огляду приміщень оцінювачем. В разі невідповідності даних в наданих документах та технічного стану і категорії внутрішніх оздоблювальних робіт, що припускаються в розділі № 6 даного звіту, звіт потребує доопрацювання за умов надання можливості оцінювачу здійснити особистий огляд та фотофіксацію всього об`єкта оцінки. 
У Звіті оцінювач вказав на те, що у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.08.2019 зазначено, що квартира є трьохкімнатною, загальною площею 96,6 м.кв. Разом з цим, замовником Звіту для виконання Звіту передано поверховий план будинку, з якого можливо зробити висновок, що квартира (об`єкт оцінки) - чотирьохкімнатна та має загальну площу 98,6 кв.м. В подальших розрахунках оцінювач виходив з даних, наведених у поверховому плані. В разі розходження фактичної площі об`єкта оцінки з наведеною у поверховому плані, даний Звіт не може бути використаний за призначенням та потребує доопрацювання, виходячи з фактичних даних. 
За таких обставин, доводи скаржника в частині того, що оцінена була взагалі інша квартира спростовуються наявними в матеріалами справи доказами, а розбіжності у кількості кімнат та площі квартири виникли внаслідок того, що оцінювач не зміг в повному обсязі здійснити обстеження всієї квартири, тоді як актуальні дані щодо оціненого майна йому надані не були, внаслідок чого звіт було складено з обмежуючими умовами його використання. 
При цьому, боржником не надано відповідних рецензій на звіт про оцінку майна, як не надано й інших доказів, які б підтверджували невідповідність ціни майна, визначеній у висновку. Одні лише припущення та твердження боржника, що визначена вартість майна є заниженою, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.
Скаржником не зазначено, які саме порушення чинного законодавства були допущені державним виконавцем під час проведення оцінки належної скаржнику квартири. 
За приписами ст. 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №914/881/17.
Частиною 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Аналіз ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії виконавця, оскільки відповідно до цієї статті виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Боржником, у свою чергу, не надано доказів на підтвердження того, що дії державного виконавця щодо оцінки майна не відповідали положенням ч.ч. 1-3, 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".
При цьому, місцевим судом враховано, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.
Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.
Крім того, норми Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" не містять обов`язку державного виконавця проводити перевірку дотримання оцінювачем при проведенні оціночних процедур вимог законів та Національних стандартів №1 та №2 та не встановлюють відповідальність саме державного виконавця за їх недотримання оцінювачем, оскільки державний виконавець не наділений професійними знаннями для таких дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2018 у справі №2/106.
Вимоги про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності боржник не заявляв, доказів, які б свідчили про його звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна, зазначеного у звіті, не надав.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлену відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що скарга боржника щодо зобов`язання державного виконавця призначити повторну експертизу вартості майна із залученням Інституту судових експертиз є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо вимог боржника про визнання протиправною оцінку майна щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 , та скасування її з посиланням на порушення при проведенні оцінки, що на думку боржника вплинуло на вартість майна, слід зазначити наступне.
За змістом ст.ст. 12, 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.
Аналогічну правову позицію наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 (провадження №12-18гс18) та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 711/650/13-ц (провадження №61-1186 св 17), у постанові від 30.07.2019 у справі № 40/45-10. 
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Враховуюче вищевикладене, та встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині визнання неправомірною оцінки майна щодо квартири АДРЕСА_3 та її скасування.
Послання апелянта на те, що суд мав спочатку ухвалою закрити провадження в частині, а іншою вирішити решту частин вимог скарги, проголосивши дві ухвали в порядку черговості з наданням строку на оскарження ухвали про закриття провадження, оскільки вимоги є взаємопов`язаними, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки відсутня законодавча заборона щодо викладення в процесуальному документі за результатами розгляду справи висновків суду про закриття провадження у скарзі в певній частині та про відмову у задоволенні решти вимог скарги на дії державного виконавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття оскаржуваної ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/29496/15.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                                                                                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мітіна Олександра Альфредовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/29496/15 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №910/29496/15 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/29496/15 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 11.08.2020.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко