Справа № 465/187/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/1514/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю позивачки ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2019 року в складі судді Мартьянової С.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача,-
встановила:
У січні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом повернення коштів за товар неналежної якості.
В обґрунтування вимог покликалася на те, що відповідно до бланку замовлень від 14.07.2018 замовила у ФОП ОСОБА_2 послуги з встановлення міжкімнатних дверей, а саме між кухнею та коридором. Всі умови встановлення даних дверей були узгоджені і зазначені у вказаному бланку замовлень. В повному обсязі сплатила вартість замовлених послуг та матеріалів необхідних для виконання замовлення, однак визначений попередньо порядок встановлення міжкімнатних дверей не був дотриманий відповідачем. Зокрема, скло на дверях, стороною з матовим відтінком мало розміщуватись на кухні. Натомість, скло з матовим відтінком розміщується до коридору. Двері мали б відкриватись зліва до коридору, натомість відкриваються справа до коридору, половини ущільнювача на порозі не вистачає. 
05.11.2018 позивачка надіслала відповідачу лист-претензію з чіткими викладенням усіх недоліків при виконанні даного замовлення. 15.11.2018 позивачка повторно надіслала лист-претензію до відповідача. За замовлені послуги щодо монтажу дверей та всі необхідні для цього витрати, зокрема вартість дверей, скло та інше, було сплачено в повному обсязі, що підтверджується товарним чеком від 20.08.2018 та листом відповідача від 06.11.2018. 
Враховуючи, що вимоги позивачки відповідачем не були виконані, просила розірвати договір, який викладений бланком замовлень на придбання та монтаж дверей від 14.07.2018, укладений між нею та відповідачем. Стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за бланком замовлень від 14 липня 2018 року в сумі 8 040 грн., а також 10 000 грн. моральної шкоди, оскільки зазнала душевних хвилювань, погіршенням стосунків з оточуючими і, як наслідок погіршенням стану здоров`я.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Розірвано договір, який викладений бланком замовлень на придбання та монтаж дверей від 14 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за бланком замовлень від 14 липня 2018 року в сумі 8040 грн.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ФОП ОСОБА_2 , вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, ухвалене за неповного встановлення обставин справи, які мають значення та неправильного їх дослідження.
В апеляційній скарзі зазначає, що замовлення позивачки виконано вчасно, по завершенню ремонту в кухні двері були встановлені згідно бланку замовлення, в якому чітко зазначено, що відкривання дверей праве до коридору, з яким позивачка була ознайомлена та підписала його.
У відповідь на претензію позивачки повідомив останню про те, що конфігурацію дверей можна змінити, але це додаткові витрати, які остання повинна покрити.
Вважає, що суд не мав брати до уваги покази свідків, оскільки останні не були присутніми під час оформлення замовлення.
Звертає увагу на те, що розрахунок за виконані роботи згідно бланк-замовлення з ОСОБА_1 не проведений до кінця, що підтверджується касовими документами.
Також, покликається на те, що встановленими дверима позивачка користується більше року і вони втратили товарний вигляд
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
01.06.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів», обставини викладені у позові та встановлені судом першої інстанції, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка придбала (замовила виготовлення) у відповідача товар та повністю оплатила його, однак при встановлені виготовлених дверей було виявлено, що вони не є такими, які замовляла позивачка, тому суд дійшов висновку, що вимоги в частині розірвання договору, який викладений бланком замовлень на придбання та монтаж дверей від 14.07.2018, укладений між позивачкою та відповідачем, стягнення з останнього грошових коштів за бланком замовлень від 14 липня 2018 року в сумі 8040 грн підлягають до задоволення.
При цьому, суд зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження доводів про те, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, а надані суду договори про добровільне медичне страхування та консультативні заключення не підтверджують факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновками.
Зважаючи на те, що рішення оскаржується лише відповідачем та виключно в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.
Перевіряючи оскаржуване рішення колегія суддів виходить з такого.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК Українизобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Звертаючись з позовними вимогами, позивачка ОСОБА_1 свої доводи стосовно порушення, на її думку, відповідачем її прав зводила до того, що в повному обсязі сплатила вартість замовлених послуг та матеріалів необхідних для виконання замовлення, однак визначений попередньо порядок встановлення міжкімнатних дверей не був дотриманий відповідачем, надсилала відповідачу лист-претензію з чіткими викладенням усіх недоліків при виконанні даного замовлення, оскільки її вимоги відповідачем не були виконані, просила розірвати договір.
Для правильного вирішення справи, що розглядається, суду необхідно з`ясувати, які правовідносини між сторонами вникли, предмет та підставу вимог позивача та чи порушено діями або бездіяльністю відповідача права позивача, про що заявлено в позові.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України.
Відповідно дост. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти,заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За приписами ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Неналежна якість продукції передбачає наявність у ній недоліків.
У ст. 8 Закону законодавець розмежував товари неналежної якості на такі категорії: товари, що мають недоліки; товари, що мають істотні недоліки; фальсифіковані товари.
Відповідно до визначення термінів у ст. 1 Закону  недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Якщо через недолік неможливе чи недопустиме використання товару відповідно до його цільового призначення, виник він із вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення був виявлений знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак: взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад 14 календарних днів; робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік товару.
Споживач, у разі виявлення протягом установленого гарантійного строку недоліків у порядку та в строки, встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару (ст. 8 Закону).
Якщо ж протягом гарантійного строку було виявлено істотний недолік, який виник з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджений за необхідності висновком експертизи, то споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника зокрема розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
У ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача вимагати розірвання договору, зокрема, на підставі ч.ч. 4,5 ст. 10 за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.
14.07.2018 позивачка ОСОБА_1 замовила у ФОП ОСОБА_2 послуги з встановлення міжкімнатних дверей, а саме між кухнею та коридором, що стверджується бланком замовлень від 14.07.2018. Усі умови встановлення даних дверей були узгоджені і зазначені у вказаному бланку замовлень.
Зокрема, сторони погодили розміри дверей, вартість виробу, монтажу, попередньої оплати та залишку, який залишився з врахуванням монтажу з виносом, окремо зазначено про вартість скла по квитанції.
Враховуючи наведене, належні докази щодо оплати позивачкою 14.07.2018 року в повному обсязі вартості замовлених послуг та матеріалів необхідних для виконання замовлення в розмірі 8040 грн., в матеріалах справи відсутні, що спростовує висновки суду першої інстанції в цій частині.
В матеріалах справи наявна копія товарного чеку від 20.08.2018, за яким позивачка сплатила 670 грн за скло (а.с. 12).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Згідно із п. 22 ч. 1ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).
Погоджуючись із доводами позивачки, суд першої інстанції встановив, що визначений попередньо порядок встановлення міжкімнатних дверей не було дотримано ФОП ОСОБА_2 , зокрема, скло на дверях, стороною з матовим відтінком мало розміщуватись на кухні, однак розміщується до коридору, двері мали б відкриватись зліва до коридору, натомість відкриваються справа до коридору, половини ущільнювача на порозі не вистачає.
05.11.2018 позивачка надіслала відповідачу лист-претензію з чіткими викладенням усіх недоліків при виконанні відповідачем замовлення (а.с. 17)
15.11.2018 позивачка повторно надіслала лист-претензію до відповідача (а.с. 18).
Згоди щодо спірних правовідносин у досудовому порядку сторони не досягнули.
У відповідь на претензії позивачки та заяви на отримання інформації, відповідач ФОП ОСОБА_2 повідомляв ОСОБА_1 про вартість замовлення, порядок відкривання дверей та повідомлено про усунення недоліків в частині відсутності ущільнювача (а.с. 14-19).
При вирішенні спорів про захист прав споживачів необхідно враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві (виконавцеві).
Таким чином, згідно вищезазначених норм закону вина виконавця у неналежному виконанні зобов`язання презюмується. Вимоги споживача не підлягають задоволенню тільки у разі, якщо виконавцем буде доведено, що недоліки у виконаних роботах або наданих послугах виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.
Колегія суддів враховує те, що у своїх відповідях на звернення та претензії позивачки, відповідач намагався та пропонував вірішити спірні питання та запрошував в офіс для розмови.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
В свою чергу, колегією суддів встановлено, що згідно замовлення від 14.07.2018, відкривання дверей зазначене «праве до коридору».
Колегія суддів враховує доводи сторони відповідача про те, що позивачка була присутня під час монтажу дверей, однак процесу не зупинила, дверима користується і лише після закінчення встановлення таких звернулася із претензіями.
В свою чергу, розміщення скла на дверях, стороною з матовим відтінком у протилежному напрямку, на переконання колегії суддів, не може свідчити про істотний недолік дверей, як предмету (товару) в розумінні ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Оскільки, на переконання колегії суддів, недоліки товару, на які покликається позивачка, є наслідком її свідомого вибору та частково порушень відповідача, однак не є істотними, товар можливо використовувати за цільовим призначенням, а брак частково можливо усунути, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивачки відповідних коштів.
В цьому контексті колегія суддів враховує і те, що в матеріалах справи відсутні належні докази про те, що кошти про які зазначає позивачка були нею сплачені у повному розмірі, що свідчить фактично про недоведеність розміру шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог про розірвання договору, який викладений бланком замовлень на придбання та монтаж дверей від 14 липня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за бланком замовлень від 14 липня 2018 року в сумі 8040 грн. та на користь держави судового збору у розмірі 1536 грн. 80 коп. - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких вимог відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                                 А.В. Ніткевич

Судді:                                                                            С.М. Бойко

С.М. Копняк