ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 червня 2020 року                                                                           м. Чернівці
справа № 725/7069/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.
секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лютого березня 2020 року, головуючий у першій інстанції Іщенко І.В.

встановила:
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у грудні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Зазначало, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та  ОСОБА_5 укладено договір про надання банківських послуг 19 листопада 2010 року (без номера), за умовами якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов`язалося надати ОСОБА_5 кошти у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8500 грн. 
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя ОСОБА_5 не виконано зобов`язання з повернення простроченого кредиту в сумі 8436 грн. 08 коп. 
       Посилалося на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Справа №725/7069/19                 Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В.
Провадження №22-ц/822/476/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.
       Прокопець О.В. постійно проживали разом з  ОСОБА_5  на час відкриття спадщини та прийняли спадщину.
        Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» 13 вересня 2017 року була направлена претензія кредитора до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори.
Також Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» була направлена претензія спадкоємцям 17 липня 2019 року.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 про надання банківських послуг від 19 листопада 2010 року (без номера) прострочений кредит в сумі 8436 грн. 08 коп. 
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лютого 2020 року у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівеці від 24 лютого 2020  року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Посилаєттся на те, що висновки суду першої інстанції про недоведеність проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_5 на день смерті останньої, не відповідають обставинам справи, копіями паспортів позичальника ОСОБА_5 та спадкоємця ОСОБА_4 , де адресою місця реєстрації зазначено будинок АДРЕСА_1 .
Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не надходило.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.608, п.5 ч.1 ст.1219, ч.2 ст.1268, ч.2-4 с.т1281,  ч.1-3 ст.1282 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 про надання банківських послуг від 19 листопада 2010 року (без номера) грошових коштів в сумі 8436 грн. 08 коп. 
       На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на недоведеність Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» прийняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спадщини, проживання з спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, наявності спадкового майна та його вартість.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам не відповідає.
Встановлено, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання банківських послуг 19 листопада 2010 року (без номера), за умовами якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов`язалося надати ОСОБА_5 кошти у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8500 грн.
       Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За розрахунком за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання банківських послуг 19 листопада 2010 року (без номера), ОСОБА_5 не виконано зобов`язання з сплати простроченого кредиту в сумі 8436 грн. 08 коп.  
        Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» 13 вересня 2017 року була направлена претензія кредитора до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори.
Також Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» була направлена претензія спадкоємцям 17 липня 2019 року.
Відповідно повідомлення Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 18 вересня 2017 року №2420/020140564/2017 на підставі претензії кредитора Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 30 серпня 2017 року.
Згідно з нормою частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України), за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно роз`яснення, викладеного  у п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
За змістом частини першої, другої, третьої  статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 
Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. 
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Разом з тим,  положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові  від 08 квітня 2015 року  № 6-33цс15).
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області з заявою про наявність вимог до спадкоємців 30 липня 2017 року.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у грудні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
У такому разі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» протягом шести місяців від дня, коли дізналося про відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_5 , пред`явило вимоги до спадкоємців, незалежно від настання строку вимоги.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З приєднаних до матеріалів справи паспортів позичальника ОСОБА_5 та спадкоємця ОСОБА_1 вбачається, що подружжя ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом.
Крім того, відповідно паспортів позичальника ОСОБА_5 та спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , місцем реєстрації зазначено будинок АДРЕСА_1 .
Отже відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вважаються такими, що прийняла спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5 . 
Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність прийняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5 , на порушення норм матеріального права.
У той же час, суд першої інстанції не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Тому висновки суду, що позивачем недоведеність яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на позивача Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не забезпечив проведення змагального процесу, формально відмовив у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», констатувавши факт недоведеності наявності спадкового майна та його вартості, фактично не вирішив позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
       Не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про невиконання ОСОБА_5 зобов`язання за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання банківських послуг 19 листопада 2010 року (без номера) з повернення простроченого кредиту в сумі 8436 грн. 08 коп. 
На підставі частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.
На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 вчинено заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 19 листопада 2010 року.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом  частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( листопад 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (грудень 2019 року).
За таких обставин за відсутності підтвердження про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_5 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно із п.1.1.1.88 Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. 
Згідно пункту 2.1.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
В разі, якщо на дату нарахування процентів згідно цих Умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Згідно статті 212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою, ніж 90 днів, починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою.
Отже, відповідно до розрахунку заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5 від 19 листопада 2010 року до заборгованості за простроченим тілом кредиту Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» фактично включена заборгованість за процентами за користування кредитом, яка погашена банком шляхом списання грошей з поточного рахунку позичальника в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
Разом з тим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитом шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Анкета-заява  ОСОБА_5 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк»  від 19 листопада 2010 року не містить зазначення відсоткової ставки.
У наведеній анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, комісії у вигляді грошової суми та визначеного розміру.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилалося на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника ОСОБА_5 .
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження   № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
З приєднаної до матеріалів виписки по картковим рахункам вбачається, що ОСОБА_5 за період з 19 листопада 2010 року по 09 червня 2017 року було отримано кредит в сумі 47928 грн. 43 коп. та повернуто грошові кошти в сумі 50743 грн.
З огляду на відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитом, штрафу та пені, суму коштів, яку сплатила ОСОБА_5 слід зарахувати на сплату кредиту.
З огляду на наведене право Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на повернення за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_5  про надання банківських послуг 19 листопада 2010 року (без номера) простроченого кредиту в сумі 8436 грн. 08 коп. не порушено, відсутнє невиконане зобов`язання з сплати простроченого кредиту в сумі 8436 грн. 08 коп.
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Разом з тим судом першої інстанції ухвалено правильне по суті судове рішення про відмову у  позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Тому рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лотого 2020 року підлягає зміні з підстав, передбачених п.4ч.1ст.376ЦПК України, із викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів 

постановила:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 22 червня 2020 року.

Головуючий                                                Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк