ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 серпня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №589/5276/19 
Номер провадження 22-ц/816/1529/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2020 року в складі судді Сидорчук О.М., ухваленого у м. Шостка, 

                                                      в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у червні 2019 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.08.2007 року в розмірі 125 143,29 грн та судові витрати в розмірі 1921 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 14.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у розмірі 21600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що може бути змінений банком, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 01.09.2019 року, виникла заборгованість - 377 346,71 грн, яка складається з: 4645,45 грн - заборгованість за кредитом; 369 129,25 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3572,01 грн - заборгованість за пенею та комісією. Проте банком заявлено вимогу про стягнення 4645,45 грн заборгованості за кредитом та 120 497,84 грн заборгованості за процентами за період з 14.08.2007 року по 03.03.2018 року. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21.05.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 4645,45 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 76,84 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким дані вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки відповідно до укладеного договору позичальник отримав кредит зі сплатою 22,80 % річних на сум залишку заборгованості за кредитом, а факт користування кредитним коштами підтверджується долученими до позову доказами. Вказує, що оскаржуване рішення призводить до нехтування принципу платності кредитного договору.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов такого договору, передбаченій законодавством, а саме не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом.
Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.
Як вбачається із цивільної справи, що 14.08.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяв, в якій визначені умови кредитування, зокрема: сума кредитного ліміту 1800,00 грн, базова відсоткова ставка - 22,8 % із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії карти (а.с. 12).
Також, друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне - «Я ознакомился (лась) и согласен(на) с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде».
На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано карти №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , остання терміном дії до грудня 2016 року (а.с. 80).
Додані банком до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, відповідачем не підписані (а.с. 13 - 37).
Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості станом на 01.09.2019 року складає - 377 346,71 грн, з яких: 4645,45 грн - заборгованість за кредитом; 369 129,25 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3572,01 грн - заборгованість за пенею та комісією (а.с. 6-11). 
Однак, банком заявлено вимогу про стягнення 4645,45 грн заборгованості за кредитом та 120 497,84 грн заборгованості за процентами за період з 14.08.2007 року по 03.03.2018 року, виходячи з відсоткових ставок: 22,80 % - з 14.08.2007 року, 30 % - з 01.01.2013 року, 34,8 % - з 01.09.2014 року та 43,2% - з 01.04.2015 року.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.  
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.  
Таким чином, між сторонами у справі 14.08.2007 року було укладено кредитний договір в належній формі, шляхом підписання Гупалюк С.Г. анкети-заяви, у якій сторонами було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні 22,8 % річних, строк дії кредитного договору, порядок погашення заборгованості. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про непогодження сторонами кредитного договору його умов щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що підтверджується підписаною відповідачем анкетою-заявою від 14.08.2007 року.
Однак, висновок суду першої інстанції, що надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як складова кредитного договору є правильним, оскільки вони не підписані відповідачем. Крім того, умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, долучені до позову, затверджені наказом від 06.03.2010 року, тобто після укладання сторонами кредитного договору - 14.08.2007 року.
Тому, вимоги банку про стягнення заборгованості за збільшеними відсотковими ставками є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.
Відповідно до представленої банком довідки ОСОБА_1 було видано ряд банківських карток, остання строком дії до грудня 2016 року.
Тому, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору, за період з 01.01.2017 року до 03.03.2018 року (дата по яку банк просить стягнути відсотки), не підлягають задоволенню. 
Звідси, ОСОБА_1 має перед банком обов`язок щодо погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки 22,80 % річних, за період з 14.08.2007 року по 31.12.2016 року, яка, згідно представленого банком нового розрахунку заборгованості, становить - 3288,53 грн.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 3288,53 грн заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 14.08.2007 року.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 121,79 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову. Також, з відповідача на користь банку підлягає стягненню 78,64 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 

Заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками скасувати, а в частині розподілу судових витрат - змінити та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 3288,53 грн заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 14.08.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 121,79 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 78,64 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                            С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                        Т.А. Левченко

                                                                                                                  С.Г. Хвостик