П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  0240/2289/18-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Мультян М.Б. 
          Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

23 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 
за участю:
секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,
представника позивача: Подолян Я.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Вінницькій області  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  27 лютого 2020 року (прийняте у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про  стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 12.07.2018 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 5960, 40 грн.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від  21.09.2018 адміністративний позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 5 960, 40 грн. податкового боргу.
11 грудня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява відповідача про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення задоволено: скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018 в адміністративній справі № 0240/2289/18-а та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від  21.09.201 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, виникла як у фізичної особи ОСОБА_1 , а не фізичної особи-підприємця, відповідно до якої відкрито провадження у справі про банкрутство.
Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство. 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.09.2018 у справі № 15/22/2011/5003 закрито провадження у справі про банкрутство  та припинено підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .
Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник позивача  підтримала вимоги апеляційної скарги, та просила колегію суддів її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, залишивши в силі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від  21.09.2018.
Відповідач належним чином повідомлений  про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибув, відповідних клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав.
Суд усною ухвалою в судовому засіданні вирішив провести розгляд  справи за даної явки сторін. 
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.
ОСОБА_1 02.01.2002  зареєстрований як фізична-особа підприємець Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до постанови Господарського суду Вінницької області від 14.04.2011 у справі № 15/22/2011/5003 фізичну особу-підприємця   ОСОБА_1 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.09.2018 у справі №15/22/2011/5003 закрито провадження у справі про банкрутство та припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ..
Крім того, за відповідачем рахується борг щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), штрафних (фінансових) санкцій, що складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 5 960, 40 грн. основного платежу.
Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості виник 26.11.2017  внаслідок прийнятого податкового повідомлення-рішення № 585-13 від 06.06.2017, яким платнику нараховане податкове зобов`язання у сумі 5 960, 40 грн.
Внаслідок несплати зазначеного боргу позивач звернувся до суду з відповідним позовом про погашення податкового боргу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018 адміністративний позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 5 960, 40 грн. податкового боргу.
Підставою для задоволення адміністративного позову у справі № 0240/2289/18-а слугував факт наявності податкового боргу у  відповідача в сумі 5 960,40 грн, який виник з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
11 грудня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява відповідача про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.07.2018 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення задоволено: скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018 в адміністративній справі № 0240/2289/18-а та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку,  що стягнення податкового боргу за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості з відповідача є неправомірним, оскільки зазначене нерухоме майно належало саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , а тому за результатами розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Вінницького окружного адміністративного суду 1.09.2018  в адміністративній справі № 0240/2289/18-а та прийняття нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.
Апеляційний суд не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції за такими доводами.
 Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною другою ст. 361 КАС України встановлено перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, такими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Частиною 4 ст. 361 КАС України вказано, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, стаття 361 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.
При цьому, нововиявленими є обставини (як фактичного, так і правового характеру), які: об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час особі, яка звертається із заявою, та не були встановлені судом; обставини мають бути істотними, тобто такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Наявність цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.
Істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.
Тобто, процедура скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.
Водночас нововиявлені обставини слід відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також обставини, що зазнали змін після прийняття судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення.
Також, слід розрізняти нововиявлені обставини, як факти та нові докази, як підтвердження факту. Нововиявлені обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами й не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи. Перегляд та скасування постанови або ухвали, яка набрала законної сили, на підставі необґрунтованого ствердження про відкриття нових обставин не припустимий.
Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі особі слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї заявникові на час розгляду справи.
Таким чином, можна дійти висновку, що істотними для розгляду в адміністративному суді адміністративної справи є обставини, які представляють сутність адміністративної справи та можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили по ній, та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що є учасниками розгляду справи в суді; не можуть бути визнані нововиявленими обставинами такі обставини, які виникли або змінилися після прийняття рішення чи винесення ухвали, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або ті, які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону щодо всебічного і повного дослідження обставин справи.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі – Закон № 2343-XII) (в редакції на момент розгляду справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.
Згідно ч. 3 ст. 19 Закону № 2343-XII протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
За приписами ч. 5 ст. 19  Закону № 2343-XII стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Частиною 7 ст. 19 Закону № 2343-XII передбачено, що дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.
Разом з тим, відповідно до п.п. 266.1.1 ст. 266 ПК України (станом на момент виникнення податкового зобов`язання)  платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно п.п. 266.7.1. ст. 266 ПК України  обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у порядку визначеному цим кодексом.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
В силу п.п. 266.7.2 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
У межах спірних відносин заявник вважає, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018 підлягає перегляду за нововиявленими обставинами з підстав визначених пп.1 ч.2 ст. 361 КАС України.
Такою підставою, на думку заявника, є істотні для справи обставини, які не були відомі суду на час розгляду справи, а саме:
- розгляд  справи призначеної на 21.09.2018  відбувся без участі відповідача, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому не мав можливості надати пояснення та докази з усіх обставин справи; 
- постанова Господарського суду Вінницької області від 14.04.2011 по справі № 15/22/2011/5003, якою визнано банкрутом фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та відкрито ліквідаційну процедуру.
Ці обставини, як зазначає, заявник, були приховані позивачем при поданні позовної заяви про стягнення податкового боргу та не були відомі суду при ухваленні судового рішення, а тому такі  обставини є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Однак колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вжито усіх належних заходів щодо належного повідомлення учасників справи.
Так, станом на день виникнення податкового боргу (26.11.2017) та подання адміністративного позову місцезнаходження та місцеперебування ОСОБА_1 відповідно до облікових даних та витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.04.2018 не змінювалося, (адреса: АДРЕСА_1 ), куди відповідно і була направлена податкова вимога  №  2384-55 від 06.12.2017, податкове повідомлення-рішення №  585-13 від 06.06.2017 та адміністративний позов про стягнення податкового боргу.
Водночас, не повідомлення належним чином відповідача по справі не може вважатися нововиявленою обставиною у розумінні ч. 2 ст. 361 КАС України, це може бути підставою для апеляційного і касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018.
Разом з тим, не можуть бути кваліфіковані як нововиявлені обставини які встановлені   постановою  Господарського суду Вінницької області від 14.04.2011 по справі №  15/22/2011/5003, оскільки вказана постанова існувала на момент винесення  рішення судом першої інстанції в даній справі (21.09.2018),  і  крім того,  про існування даного судового рішення було відомо позивачу.  
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.
Разом з тим, варто зазначити, що сам факт порушення справи про банкрутство, закриття провадження у справі про банкрутство не може слугувати підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Звернення податкового органу з вимогами до боржника є правом конкурсного кредитора, в силу положень  Закону про банкрутство. Вимоги конкурсного кредитора регулюються  Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому такі фактичні обставини не є такими, що в установленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 10.09.2019 у справі №  2н-36/12.
Не врахування судом першої інстанції при вирішенні спору обставин які встановлені даним судовим рішенням, також може бути  підставою для апеляційного та касаційного оскарження.   
Відповідно до статей  1  та  17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 28.11.1999 у справі "Brumarescu v. Romania" наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтись повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ryabykh v. Russia" від 24.07.2003).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у розумінні вимог ст. 361 КАС України обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими та фактично зводяться до незгоди відповідача з прийнятим судом першої інстанції рішенням, а відтак не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
При цьому, з врахуванням даного висновку, апеляційним судом не перевіряється правомірність висновків суду по суті спору, тобто чи впливають обставини, які судом першої інстанції помилково визначені як нововиявлені, на правову кваліфікацію спірних правовідносин. Як вказано вище, така перевірка можлива в межах апеляційного та касаційного перегляду.      
Інших істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі на час розгляду справи заявником не наведено.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2018 є помилковим та таким, що не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 слід скасувати, а в задоволенні заяви про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 за нововиявленими обставинами  відмовити.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення відмовити, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  23 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.