П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 540/575/20	
                                                                                                                      
                                                                                                                          Головуючий в І інстанції: Бездрабко О.І.
                                                                                       Дата та місце ухвалення рішення: 08.04.2020 р. м. Херсон
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                  судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Херсонського окружного адміністративного суду                       від 08 квітня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Юг» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Юг» звернулось з позовною заявою до Київської митниці Держмитслужби, в якій просить: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2020 року                          № UA100110/2020/000007/4.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2020 року № UA100110/2020/000007/4. Стягнуто з Київської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Юг» судовий збір у сумі 2838,33 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2020 року між ТОВ «Альфа-Юг» та «ATAMAN FRUIT GIDA URUNLERI DIS TICARET LTD STI» (Туреччина) укладено зовнішньоекономічний контракт на постачання товару № 240120АТА, відповідно до якого Продавець постачає, а Покупець приймає та оплачує товар в кількості та асортименті, що визначаються у відповідних товарно-супровідних документах, у тому числі в рахунках-фактурах (інвойсах).
Згідно п.п. 2.1-2.3 контракту ціна за одиницю товару визначається Сторонами в рахунках-фактурах (інвойсах). Вартість кожної окремої партії товару визначається у рахунках-фактурах (інвойсах). Остаточна вартість Контракту складає 900000 доларів США.
Продавець відвантажує товар на умовах СРТ Херсон, або на інших умовах, що підтверджується відповідними товарно-супровідними документами (п. 3.1 контракту).
На кожну партію Товару Продавець повинен надати Покупцю в попередньо узгоджений Сторонами спосіб наступні документи: міжнародну товарно-транспортну накладну; комерційний (комерційні) інвойс (и); відповідні сертифікати (п. 3.2 контракту).
Відповідно до п. 5.1 контракту якість товарів, що постачаються за даним Контрактом, повинна відповідати узгодженим Покупцем і Продавцем стандартам і технічним умовам та підтверджуватися сертифікатами походження виробника, фітосанітарним сертифікатом виробника.
Товар повинен бути упакованим в стандартну комерційну упаковку, що повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт (п. 6.1 контракту).
На виконання умов даного контракту «ATAMAN FRUIT GIDA URUNLERI DIS TICARET LTD STI» було поставлено товар - грейпфрути різних видів, призначені для громадського харчування, не в паперовій упаковці, вагою нетто 21000 кг, вартістю 7140 доларів США.
03.02.2020 року декларантом для митного оформлення товару до Київської митниці Держмитслужби подано митну декларацію № UA100110/2020/600893, у якій визначено митну вартість товару за ціною договору (за основним методом) у сумі 7140 доларів США, що становить 178709,92 грн.
На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу було подано: рахунок-фактуру (інвойс) від 25.01.2020 року № АТМ2020000000008, автотранспортну накладну                     від 25.01.2020 року б/н, фітосанітарний сертифікат від 25.01.2020 року № ЕС/ТR А 3959471, сертифікат про походження товару форми А від 25.01.2020 року № 0070768, зовнішньоекономічний контракт від 24.01.2020 року № 240120АТА, договір про надання послуг митного брокера від 16.12.2019 року № 12/1, заяву декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом від 31.01.2020 року, інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами від 31.01.2020 року.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації митної вартості товару, митний орган направив позивачу повідомлення, у якому зазначив, що наявна в органах ДМС інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Крім того, існують розбіжності в даних, заявлених у гр. 44 та товаросупровідних документах. Враховуючи викладене, позивачу запропоновано надати: виписку з бухгалтерської документації; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; прайс-листи виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Також, у наведеному повідомленні вказано, що відповідно до              ст. 254 Митного кодексу України необхідно надати переклад українською мовою наданих документів.
03.02.2020 року позивачем було подано до митного органу заяву та додатково надано прайс-лист від 21.01.2020 року, висновок Торгово-промислової палати від 03.02.2020 року № Ц-140, та зазначено про те, що для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом були надані усі необхідні документи. 
03.02.2020 року Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100110/2020/000007/4, згідно якого митна вартість товару скоригована за 6-м (резервним) методом визначення митної вартості у розмірі 0,7 дол. США/кг.
У гр. 33 наведеного рішення про коригування митної вартості товарів визначено, що митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного контролю та митного оформлення не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки під час здійснення контролю митної вартості встановлено, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості. Також, в оскаржуваному рішенні зазначено, що наявна в органах ДМС інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Крім того, відповідач послався на те, що на вимогу митного органу про надання додаткових документів декларант не надав всіх документів для підтвердження митної вартості. Так, відповідач вказав, що митна декларація країни відправлення не надана, відсутні дані про виробника товару, а також декларантом не надано переклади на українську мову наданих документів. Окрім цього, у гр. 33 рішення про коригування митної вартості товарів визначено, що в наданих документах в якості додаткових встановлено, що відповідно до п. 6 зовнішньоекономічного контракту                    від 24.01.2020 року № 420120АТА товар повинен бути належно упакований. Контрактом не передбачено, що вартість пакування та упаковки включено до вартості товару. Відповідно до             п. 7 контракту та наданих товаросупровідних документів неможливо встановити порядок та умови оплати за товар. Декларантом не надано інші документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості: відсутня інформація щодо вартості пакування та вартості самої упаковки, оскільки наданим до митного оформлення зовнішньоекономічним контрактом дані вартості не включені до ціни товару. 
На підставі наведеного та пославшись на неможливість застосування попередніх методів оскаржуваним рішенням відповідачем визначено митну вартість із застосуванням резервного методу на рівні 0,7 дол. США/кг. 
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем для оформлення товару за методом № 1 надано всі передбачені законодавством документи для підтвердження ціни товарів, що імпортуються, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2020 року № UA100110/2020/000007/4 не відповідає ознакам правомірності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.
Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спріних правовідносин, далі – МК України) заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. 
Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;  3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті. 
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).
Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. 
З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. 
При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. 
Колегія суддів зазначає, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. 
Проте, в оскаржуваному рішенні відповідача не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими.
З оскаржуваного рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товару не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості на підставі поданих документів позивачем.
Так, витребовуючи у позивача додаткові документи та доходячи висновку про неможливість розмитнення товару позивача за ціною договору, відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що під час здійснення контролю митної вартості встановлено, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості. 
Однак, відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не обґрунтовував вказаний висновок. 
В рішенні відповідача відсутні посилання, які саме складові заявленої позивачем митної вартості є непідтвердженими, на думку відповідача. 
Також, в оскаржуваному рішенні зазначено, що наявна в органах ДМС інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.
Проте, відповідач так само жодним чином не обґрунтовував вказаний висновок, не визначив конкретних підстав, з урахуванням поданих позивачем документів, для витребування додаткових документів та подальшого коригування заявленої митної вартості.
Крім того, колегія суддів наголошує, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Та обставина, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору. Отже, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості у т.ч. за резервним методом визначення митної вартості.
Проте, зазначаючи, що наявна в органах ДМС інформацію щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, відповідач у рішенні про коригування митної вартості не визначив про яку саме інформацію йдеться, які саме сумніви виникли у митного органу.
За змістом оскаржуваного рішення вбачається, що до витребування у позивача додаткових документів відповідач взагалі не досліджував надані позивачем документи, характеристики пред`явленого до декларування товару. 
У рішенні про коригування митної вартості в якості підстав для витребування у позивача додаткових документів визначені загальні підстави для такого витребування, які не засновані на дослідженні поданих позивачем документів. 
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що на вимогу митного органу позивачем були подані додаткові документи та визначено про те, що для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом були надані усі необхідні документи. 
Разом з цим, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач послався на те, що декларант не надав усіх витребуваних документів для підтвердження митної вартості, а саме вказано, що митна декларація країни відправлення не надана, відсутні дані по виробника товару. 
Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Проте, у спірному випадку відповідач жодним чином не обґрунтував в чому полягає недостатність наданих позивачем документів, а також не вказав, які сумніви виникли у митного органу щодо достовірності наданої інформації. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не витребовувались у позивача митна декларація країни відправлення, дані про виробника товару, а так само за змістом ч. 2 ст. 53 МК України ці документи не є документами, які підтверджують митну вартість товарів.
Окрім цього, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що пунктом 3.2 контракту визначено, що на кожну партію Товару Продавець повинен надати Покупцю в попередньо узгоджений Сторонами спосіб наступні документи: міжнародну товарно-транспортну накладну, комерційний інвойс, відповідні сертифікати.
Позивачем надано митному органу всі вищевказані документи (інвойс від 25.01.2020 р.              № АТМ2020000000008, автотранспортну накладну від 25.01.2020 р., фітосанітарний сертифікат від 25.01.2020 р. № ЕС/ТR А 3959471, сертифікат про походження товару форми А                           від 25.01.2020 р. № 0070768, а на додаткову вимогу - і експертний висновок Торгово-промислової палати від 03.02.2020 р. № ц-140), а тому не надання на вимогу митниці документів, які не передбачені контрактом не свідчить про надання документів не в повному обсязі. 
Також, позивачем визначено митну вартість грейпфруту за ціною, вказаною в інвойсі                від 25.01.2020 р. № АТМ2020000000008, а саме - 0,34 дол. США/кг, що узгоджується з вимогами п. 2.1 контракту та підтверджується прайс-листом продавця від 21.01.2020 р. 
Жодних зауважень щодо вказаних документів та саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару у митного органу не виникло.
Крім того, згідно експертного висновку Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати від 03.02.2020 р. № Ц-140, в результаті аналізу наданих документів та з урахуванням цінової пропозиції експортера свіжого грейпфрута, що ввозиться в Україну згідно контракту від 24.01.2020 р. № 240120АТА, експертом встановлено, що вартість товару з урахуванням величини партії, форми оплати, витрат на транспортування та умов поставки (СРТ - Київ) відповідає кон`юнктурі ринку і на дату експертизи становила 0,34 дол. США/кг.
Тобто, експертним висновком підтверджено вартість задекларованого позивачем грейпфруту за ціною 0,34 дол. США/кг.
Що стосується посилань відповідача на не надання позивачем перекладу на українську мову поданих документів, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаною статтею чітко передбачено, що митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Проте, відповідачем не виставлялась позивачу вимога щодо перекладу конкретних документів, які надавались позивачем, із визначенням, які дані відповідач вважає, що є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, а тому, посилання відповідача на не надання позивачем перекладу на українську мову поданих документів є безпідставними. 
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив сумніви митниці щодо достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з поданням декларантом додаткових документів, з огляду на викладене.
Так, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що в наданих документах в якості додаткових встановлено, що відповідно до п. 6 зовнішньоекономічного контракту                                від 24.01.2020 року № 420120АТА товар повинен бути належно упакований. Контрактом не передбачено, що вартість пакування та упаковки включено до вартості товару. Відповідно до              п. 7 контракту та наданих товаросупровідних документів неможливо встановити порядок та умови оплати за товар. Крім того, відповідач вказав, що декларантом не надано інші документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості: відсутня інформація щодо вартості пакування та вартості самої упаковки, оскільки наданим до митного оформлення зовнішньоекономічним контрактом дані вартості не включені до ціни товару. 
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що зовнішньоекономічний контракт подавався позивачем до митної декларації і не є документом, що додатково наданий позивачем, а тому, відповідач помилково послався на сумніви щодо заявленої митної вартості з урахуванням додатково наданих позивачем документів, оскільки фактично таких сумнів не виникло у відповідача.
Як вже зазначалось колегією суддів, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач взагалі до витребування додаткових документів у позивача не досліджував надані документи. 
Крім того, колегія суддів вказує, що згідно ч. 10 ст. 58 МК України витрати на пакування включаються до складу митної вартості товару лише у разі, якщо їх не включено у вартість самого товару.
Водночас, відповідно до п. 6.1 контракту від 24.01.2020 року № 240120АТА товар повинен бути упакованим в стандартну комерційну упаковку, що повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт.
Пунктом 3.1 контракту передбачено, що Продавець відвантажує товар на умовах СРТ Херсон, або інших умовах, що підтверджується відповідними товарно-супровідними документами.
Згідно інвойсу від 25.01.2020 року № АТМ2020000000008 поставку товару здійснено на умовах СРТ Київ.
Термін «фрахт/перевезення оплачено до ...» (СРТ) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Продавець зобов`язаний надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором. Продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за умовами поставки СРТ пакування товару здійснюється за рахунок продавця.
В декларації митної вартості, поданої декларантом, витрати на пакування товару у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.
Отже, формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на пакування товару з урахуванням визначених умов поставки СРТ, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому ненадання продавцем товару документів, що підтверджують вартість пакування, не може свідчити про те, що витрати на пакування не включені у вартість товару, так як відповідальність за будь-які наслідки цього несе продавець.
Колегія суддів наголошує, що у спірному випадку не є важливим, які платежі на пакування сплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.
Поставка товару на умовах СРТ передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.
Додаткові витрати на пакування позивач не поніс.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач необґрунтовано та неправомірно, як на підставу для коригування заявленої митної вартості, послався на відсутність інформації щодо вартості пакування та упаковки.
Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що відповідно до контракту та наданих товаросупровідних документів неможливо встановити порядок та умови оплати за товар, оскільки у наданому до митного оформлення контракті наявний розділ 7, яким визначаються умови оплати за цим контрактом. 
Крім того, вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує, що відповідачем жодним чином необґрунтовано наявність підстав для застосування резервного метода визначення митної вартості у спірному випадку.
Відповідач не навів у рішенні про коригування митної вартості товару інформації щодо товару, з яким здійснюється порівняння, та пояснень щодо самих коригувань.
У спірному рішенні про коригування митної вартості товару митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт в поданій апеляційній скарзі посилається на висновки оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, при цьому, не вказуючи, в чому полягає неправильність висновків суду першої інстанції та жодним чином не спростовуючі ці висновки. Окрім цього, колегія суддів зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі вказує, що декларантом також не наданий договір на перевезення товару, проте, ці обставини не визначені в оскаржуваному рішенні про коригування, а тому, судом апеляційної інстанції вказані доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 02.07.2020 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька