КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Справа №753/13536/19                                                                                     Головуючий у І інстанції Коренюк А.М.
Провадження №22-ц/824/9022/2020                                                              Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 липня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                              Голуб С.А.,  
            суддів:                                               Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що між сторонами 01 листопада 2013 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою % (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.
Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, у зв`язку з чим, станом на 10 травня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 23256 грн. 74 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5 270 грн. 01 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 15 353 грн. 08 коп., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1 050 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 083 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова).
На підставі викладеного в позові, банк просив суд першої інстанції позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин справи, що в свою чергу вплинуло на невірне застосування норм матеріального та процесуального права.
Так, обставини справи про укладення між сторонами кредитного договору та погодження його умов, які були визнані судом встановленими, суперечать дійсним обставинам справи, оскільки між сторонами не укладався такий договір, відповідач не підписував жодних документів наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, а про існування спірних правовідносин дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами даної справи в суді.
Відсутність правовідносин між сторонами також підтверджується і листом банку, копії яких були долучені до відзиву на позов, однак не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.
Звернення відповідача з відповідним листом до банку були зумовлені незрозумілими та надмірними грошовими претензіями банку та відсутністю у нього картки банку, у зв`язку з чим відповідач просив банк надати йому повну інформацію про усі відкриті/закриті рахунки у фінансовій установі, починаючи з 2013 року, а також виписки по ним.
У відповідь на звернення банком було повідомлено, що на ім`я відповідача, згідно договору від 05 травня 2014 року №SAMDNWFC00004509628 відкрито один картковий рахунок № НОМЕР_1 , за умовами якого відповідачем було отримано платіжну картку «Універсальна», терміном дії до грудня 2017 року.
Разом з цим, банком не було надано ні копії вказаного договору, ні будь-яких інших документів, які б засвідчувались підписом відповідача та підтверджували обізнаність останнього з умовами кредитування.
Однак, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та встановив наявність між сторонами правовідносин на підставі сумнівного доказу, а саме анкети-заяви від 01 листопада 2013 року.
Окрім того, суд першої інстанції розцінив Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, надані позивачем, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, не перевіривши чи був дійсно ознайомлений відповідач з такими умовами та правилами, не врахувавши при цьому правові висновки Верховного Суду, які містяться в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Щодо встановлення судом першої інстанції розміру заборгованості відповідача, то скаржник зазначає наступне, що ним не заперечується факт відкриття у 2014 році карткового рахунку у банку та отримання платіжної картки «Універсальна», строком дії до грудня 2017 року.
При цьому суд першої інстанції не врахував, що відповідно до виписки про рух коштів, яка була надана банком до відповіді на відзив, відповідачем у період з 29 жовтня 2015 року до 24 березня 2018 було погашено заборгованість шляхом внесення на рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 11610,03 грн., однак банком в період з 13 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2019 року продовжувалась нараховувалась пеня за прострочене зобов`язання, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафи.
Зазначені обставини свідчать про те, що отримавши кредит в розмірі 2500 грн., відповідачем було повернуто банку грошові кошти у розмірі 11610,03 грн., а тому додані до позовної заяви докази не є належним підтвердженням існування заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування, розмір процентної ставки за користування кредитним коштами не дозволяють суду перевірити правильність такого розрахунку та визначити вірний розмір заборгованості.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
            В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк» в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим та ухваленим з урахуванням всіх обставин справи.
            Так, банком на виконання умов кредитного договору надсилались боржнику рекомендовані листи з повідомленнями про вручення щодо існуючої заборгованості, однак такі повідомлення були залишені відповідачем без уваги та виконання, а сума боргу залишилась незмінною.
            Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком відповідачем надано не було, як і заперечень щодо розрахунку заборгованості, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.
            На підставі викладеного у відзиві, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року було справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням наступних підстав.
            Судом першої інстанції встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 01 листопада 2013 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою % (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів 
Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.
Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.
Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с. 4, 5 - 6), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.
Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.
Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору (а.с. 4, 5 - 6).
Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною.
Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються.
Станом на 10 травня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 23 256 грн. 74 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5 270 грн. 01 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 15 353 грн. 08 коп., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1 050 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 083 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с. 4, 5 - 6), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, не сплачує своєчасно проценти на користування кредитом, не дотримується графіку повернення кредитних коштів, не повертає кредит у визначені договором терміни. 
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного такого.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам, оскільки судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було з`ясовано всіх обставин справи, не враховано заперечення відповідача, не вирішено характер спірних правовідносин, не враховано правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, що призвело до передчасних та помилкових висновків.
Так, у відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причин, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.
Як передбачено у ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано суду копію анкети-заяви, яка, як стверджує банк, містить підпис відповідача у справі, а також розрахунок заборгованості за договором б/н від 01 листопада 2013 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 10 травня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 23256 грн. 74 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5 270 грн. 01 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 15 353 грн. 08 коп., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1 050 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 083 грн. 65 коп. - штраф (процентна складова).
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що наданий суду розрахунок є належним та допустимим доказом з урахуванням того, що він не може бути взагалі доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є лише доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку. 
Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що банком було надано суду виписку про рух коштів, з якої вбачається відсутність заборгованості відповідача перед банком, то суд апеляційної інстанції розцінює їх критично, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні як і відповідь на відзив, так і виписка про рух коштів на рахунку відповідача.
Таким чином, є всі достатні правові підстави стверджувати, що банком не було надано виписку про рух коштів, яка б доводила те, що відповідач користувався кредитними коштами та не повною мірою виконав свої зобов`язання перед банком.
Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надана банком Анкета-заява разом у Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає кредитний договір, виходячи з такого.
            Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт АТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.
Згідно п. 2.1.1.2. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.
Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У відповідності до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього ж Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Виходячи з правового аналізу вищевказаних норм права вбачається, що в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Разом з тим, в заяві позичальника від 01 листопада 2013 року процентна ставка не встановлена. Крім того, у цій заяві, підписаний відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді грошової суми та її визначеному розміру, а також не вказано суму кредитного ліміту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 листопада 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також слід зазначити, що до спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 листопада 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 листопада 2013 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Окрім того, в доводах апеляційної скарги відповідач стверджує, що у 2013 року ним взагалі не підписувалася будь-яка заява про приєднання до умов та правил, а кредитні правовідносини між сторонами виникли лише 05 травня 2014 року. При цьому суд апеляційної інстанції не може враховувати зазначені обставини оскільки на підтвердження зазначеного відповідачем не було надано жодних доказів. А всі відсилання до відповіді на відзив, які були подані банком до суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, так як в даній справі взагалі відсутня відповідь на відзив від АТ КБ «ПриватБанк», що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити зазначені обставини справи.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що згідно з твердженням банку у відповідача станом на день звернення до суду з позовом відсутня заборгованість за тілом кредиту, а тому відсутні правові підстави як для нарахування відсотків за користування коштами, так і пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.
До того ж, надана суду копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить даних ні про вид картки, ні даних про розмір бажаного кредитного ліміту, а також не містить відмітки про те, що клієнт банку отримав і ознайомився під підпис пам`ятку клієнта з тарифами та основними умовами обслуговування та кредитування, що також ставить під сумнів належність та достовірність наданих суду доказів.
Також судом першої інстанції було безпідставно встановлено ту обставину, що банком на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленнями про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, а відповідачем такі повідомлення були залишені поза увагою, оскільки позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, що ставить під сумнів достовірність зазначеного.
Так, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що колегією суддів вирішено задовольнити апеляційну скаргу, то слід вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з банку на користь відповідача судовий збір, сплачений останнім за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 2881 грн. 50 коп.
Керуючись ст.ст. 141 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2881 грн. 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:
 
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зареєстроване місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 

 
Суддя-доповідач

Судді: