ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 липня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/4804/18
провадження № 22-ц/4809/676/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Єгорової С. М., 

учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє – адвокат Ципа Сергій Іванович на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Драний В.В.) від 15 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі – ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 29 травня 2013 року між ним і відповідачем укладено договір про фінансовий лізинг № 00007547. Відповідно до умов договору позивач передав відповідачу у користування об`єкт лізингу - транспортний засіб типу VW POLO Sedan 1.6 Benzin, рік виробництва: 2013, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 вартість якого еквівалентна 16610,00 доларів США, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року по справі №405/5658/16-ц укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 договір фінансового лізингу від 29 травня 2013 року № 00007547 визнаний недійсним.

07 вересня 2016 року автомобіль типу VW Polo Sedan 1.6 Вenzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 був переданий представнику ТОВ «Порше Лізинг Україна», тобто майно за договором про фінансовий лізинг № 00007547 від 29 травня 2013 року було повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна». 

Однак, згідно звіту № 2560 про оцінку транспортного засобу від 03 жовтня 2016 року ринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на дату оцінки становить 241559,00 грн (у тому числі ПДВ – 40259,83 грн), що еквівалентно 9313,34 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2016 року. Отже вартість повернутого позивачу об`єкту лізингу в порівнянні з визначеною його вартістю на момент укладення договору зменшилася на 7296, 33 доларів США. З метою повернення сторін у первісний стан, який існував до укладення недійсного договору, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь різницю вартості автомобіля, яка становить 191896,75 грн (еквівалент 7296,66 доларів США станом на 04 липня 2018 року).

Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати: судовий збір - 2 878,45 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 12000,00 грн.
       
Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року позов задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в розмірі 191896,27 грн, а також судовий збір у розмірі 2 878,47 грн. У відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн. відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що за час користування відповідачем автомобілем, з 10 червня 2013 року по 07 вересня 2016 року, його ринкова вартість зменшилася на 7296,66 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату складання позивачем позову 191 896, 32 грн, в порівняні із ринкова вартість об`єкта лізингу на час укладання договору про фінансовий лізинг - 16 610,00 доларів США. З огляду на це, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій до суду апеляційній скарзі на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року відповідач клопоче про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у твердженні про незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого з порушенням норм процесуального та матеріального права через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Відповідач вважає, що звіт №256 про оцінку транспортного засобу від 03 жовтня 2016 року, виконаний ФОП ОСОБА_2 , не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений з численними та грубими порушеннями. Крім того, рішенняv Ленінського районного суд м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року по справі ЄУН 405/5658/16-ц вже застосовано реституцію. Розгляд вказаної справи мав проводитись за правилами загального, а не спрощеного позовного провадження, що свідчить про порушення місцевим судом норм процесуального права. Також зазначається, що відповідач не брав участі в судовому розгляді і не отримував жодної ухвали або повістки по справі, чим був позбавлений можливості надавати будь-які заяви, пояснення та долучати докази до матеріалів справи.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 

    ТОВ «Порше Лізинг Україна»у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суд у першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, із врахуванням всіх фактичних обставин справи, вірним застосуванням норм процесуального і матеріального права. Зважаючи на те, що вартість автомобіля зменшилась, в порівнянні з його вартістю на момент укладення недійсного договору фінансового лізингу, з метою повернення сторін у первісний стан до укладення нікчемного договору, суд обґрунтовано стягнув різницю у вартості автомобіля, що становить 191896,75 грн (еквівалент 7296,66 доларів США).

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 

29 травня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» як лізингодавцем, та ОСОБА_1 як лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу №00007547, відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язався передати у розпорядження лізингоодержувача об`єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 Вenzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , а лізингоодержувач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід`ємну частину договору. При цьому, вартість об`єкту лізингу, яка погоджена сторонами, згідно з умовами договору становить еквівалент 16610,00 доларів США, авансовий платіж становив еквівалент 4152,50 доларів США, обсяг фінансування, - еквівалент 12457,50 доларів США, кількість лізингових платежів 60, строк лізингу - 60 місяців (а.с. 25).

Передача лізингоодержувачу ОСОБА_1 за договором про фінансовий лізинг №00007547 від 29 травня 2013 року об`єкту лізингу підтверджується актом прийому передачі від 10 червня 2013 року (а.с. 45).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року по справі ЄУН 405/5658/16-ц за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору про фінансовий лізинг недійсним та стягнення сплачених коштів, у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено: визнано недійсним договір про фінансовий лізинг № 00007547 від 29 травня 2013 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 , стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 грошові кошти, сплачені за договором № 00007547 від 29 травня 2013 року в розмірі 242714,49 грн. (а.с. 10-22). 

07 вересня 2016 року об`єкт фінансового лізингу - автомобіль типу VW Polo Sedan 1.6 Вenzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 повернутий ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Відповідно до звіту № 256 про оцінку транспортного засобу від 03 жовтня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_2 (сертифікат виданий ФДМУ № 16920/14 від 16 вересня 2014 року) ринкова вартість автомобіля Volkswagen типу VW Polo Sedan 1.6 Вenzin, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на час оцінки (03 жовтня 2016 року) складає 241 559 грн. 00 коп. (у тому числі ПДВ 40 259, 83 грн.(а.с. 53-58), що еквівалентно 9 313, 34 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2016 року.

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі ЄУН 405/5658/16-ц за наслідками перегляду справи за касаційною скаргою ТОВ «Порше Лізинг Україна» скасовано рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року у частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору лізингу недійсним, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору лізингу недійсним відмовлено. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року залишено без змін.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у цій справі становить 191 896 грн. 75 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на січень 2020 року: 2102 х 100 = 210 200 грн.), предметом спору є застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу, що не належить до категорії спорів, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

За змістом ч 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Проте, ст. 376 цього Кодексу також передбачено й інше, зокрема, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, у випадках, встановлених ч. 3 цієї статті. 

Так, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За нормами ст. 19 ЦПК України, у редакції яка діяла на час пред`явлення позову, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження. 

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. 

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 

Малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, згідно із ст. 11 суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 16 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда, пославшись на положення ст. 19, ч. 3, 4 ст. 274 ЦПК України вказав, що справа підлягає розгляду в спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, суд визначив, що ця справа не становить значної складності, але й малозначною її суд не визнав. 

Вбачається, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 276, ч. 2 ст. 277 ЦПК України, суд першої інстанції вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності письмового клопотання позивача або відповідного застереження у позовній заяві.

Частини, 3 ст. 277 ЦПК України містять норми, які дають відповідачу право обґрунтовано заперечувати проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження і в залежності від доводів відповідача суд може змінити своє рішення і розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що копія вже згаданої ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження та копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів направлені відповідачу судом поштовим відправленням 24 жовтня 2018 року (а.с. 84), яке не було вручено адресату, а повернулися до суду із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 87). 

Після цього суд повторно направив цей пакет документів відповідачу (а. с. 89 – 90), але і на цей раз кореспонденція не була вручена відповідачу з тих самих причин.

Отже, відповідач не взагалі не був повідомлений про розгляд його справи в суді, копія ухвали про відкриття провадження, позовної зави з усіма додатками до винесення судом рішення йому вручені не були, а отже він не мав реальної можливості висловити своє ставлення до позову, доказів позивача та до визначеного судом виду судового провадження.

Ці обставини вказують на те, що у цій справі суд не забезпечив гласність, змагальність, пропорційність та справедливість судового розгляду. 

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції не врахував ціну позову (191896,75 грн), яка станом на час пред`явлення позову перевищувала 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (1762 х 100 = 176200 грн), не визначав цю справу, як малозначну, порушив порядок вирішення питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки за відсутності відповідного клопотання позивача не мав підстав для прийняття такого рішення, не забезпечив відповідачу право заперечувати проти спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа підлягала розгляду в суді першої інстанції в порядку загального позовного провадження. 

Натомість суд помилково розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є порушення норм процесуального права, яке тягне за собою скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Колегія судів апеляційного суду також зазначає, що право суду здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження не звільняє його від обов`язку у своїй діяльності керуватися завданням цивільного судочинства та принципом верховенства права, одним із елементів якого є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Щодо суті спору

Позивач пред`явив вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, посилаючись на преюдиційне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року у цивільній справі ЄУН 405/5658/16-ц, яким визнано недійсним договір про фінансовий лізинг № 00007547 від 29 травня 2013 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 .

Після ухвалення рішення суду, яке переглядається в апеляційному порядку, Верховний суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цивільній справі ЄУН 405/5658/16-ц прийняв постанову (нове рішення) від 29 квітня 2020 року, якою скасував рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року у частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору лізингу недійсним, ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору лізингу недійсним відмовив.

Верховний Суд врахував, що укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» і ОСОБА_3 договір фінансового лізингу за своєю суттю є змішаним договором, зокрема містить елементи договору найму транспортного засобу, але всупереч вимогам 799 ЦК України він не був посвідчений нотаріально, то на підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України цей договір нікчемним і не потребує його визнання недійсним у судовому порядку. Нікчемний договір є недійсним загалом і не створює для його сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Визнання такого договору недійсним не являється належним способом захисту прав.

Зміст ст. 215. 216 ЦК України дає підстави для висновку, що правові наслідки нікчемного правочину є такими ж самими як і недійсного правочину. 

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 288/383/15-ц (провадження № 61-6009св18) зазначено таке: «у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Крім того, за змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не
є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними. Оскільки договір є нікчемним
з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України».

    У справі, яка переглядається ТОВ «Порше Лізинг Україна» не заявлялися вимоги про покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу і такими підставами позов не обґрунтовувався.

Заявлені у цій справі позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення коштів з ОСОБА_3 стосувалися відшкодування різниці між вартістю нового автомобіля, який отримував відповідач та дійсною вартістю цього транспортного засобу на момент відшкодування, після його використання. 

При цьому, вказану різницю позивач визначив у доларах США, виходячи з вартості предмета лізингу, зазначену у договорі та вартості цього транспортного засобу на момент повернення, фактично ставить питання про повернення суми у гривні, яка дорівнює еквіваленту цій сумі у доларах США.

Відшкодування втраченої вартості об`єкту лізингу у зв`язку з його експлуатацією відповідачем не є тотожним відшкодуванню вартості його використання (оренди) та не узгоджується з положеннями частини першої статті 216 ЦК України щодо застосування реституції, на яку посилається позивач як на правову підставу позову.

Таких же висновків у схожих за змістом правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі ЄУН 750/11600/16-ц, від 16 березня 2020 року у справі ЄУН 755/14119/16-ц, від 20 травня 2020 року у справі ЄУН 243/993/17 та від 04 червня 2020 року у справі ЄУН 290/815/17. 

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що такий спосіб застосування наслідків недійсності правочину як обчислення позивачем різниці вартості автомобіля шляхом переведення вартості автомобіля з гривні на долари США станом на час його передачі відповідачу та із доларів на гривню станом на час отримання автомобіля від відповідача, з урахуванням коливання іноземної валюти не передбачено нормами чинного законодавства.
При цьому ТОВ «Порше Лізинг Україна» не позбавлено можливості звернутися до суду з відповідним позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті коштів за користування предметом лізингу та доводити під час розгляду справи підстави для їх задоволення, в тому числі розмір коштів, які мав заплатити відповідач за весь час користування предметом лізингу.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення різниці вартості автомобіля, яка становить 191 896,75 грн. (еквівалент 7 296,66 доларів США станом на 04 липня 2018 року) задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційна скарга відповідача містить обґрунтовані доводи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до приписів ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення повністю та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг України» до ОСОБА_3 .

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про судовий збір, з урахування суті рішення апеляційного суду, з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 4317,70 грн підлягає стягненню компенсація сплаченого судового збору за звернення відповідача до суду з апеляційною скаргою. 

Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір покладається на нього.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності надання адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача – адвокат Ципа С. І. просив апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги стягнути з позивача витрати відповідача:
на професійну правничу допомогу згідно договору №03/02/20 від 03 лютого 2020 року на суму 20000 грн., разом з комісією у сумі 200 грн., всього 20200 грн.;
на проведення рецензії згідно договору №27/20 від 17 лютого 2020 року на суму 3300 грн., разом з комісією у сумі 33 грн., всього 3333 грн.

У цій справі відповідач діє через свого представника – адвоката Ципу С. І. на підставі укладеного 03 лютого 2020 року між Адвокатським бюро «Сергія Ципи» і ОСОБА_3 договору про надання правової допомоги № 03/02/20. 

Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що за надання послуг з правової допомоги із комплексного юридичного супроводу справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку із зверненням Клієнта до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу (цивільна справі № 405/4804/18) клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) у розмірі 20000,00 грн без ПДВ.

Згідно з матеріалами справи, а саме квитанції №0.0.1628526134.1 від 24 лютого 2020 року, ОСОБА_3 сплатив Адвокатському бюро «Сергія Ципи» 20000,00 грн. за надання правової допомоги згідно договору від 03 лютого 2020 року № 03/02/20 (а.с. 138).

Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Ципа С. І., який діє від імені відповідача ОСОБА_3 , склав та подав до суду апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року (а.с. 120-132).

Згідно акту здачі-прийому виконаних послуг (а.с 173) адвокатом Габаєву А .А. надано послуги :
-складання та подача апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду – 15000 грн. (час,витрачений адвокатом – 30 годин);
-ознайомлення з матеріалами справи в Кропивницькому апеляційному суді та отримання фотокопій з матеріалів справи – 1000 грн. (час, витрачений адвокатом – 2 години);
-складання і подача заяви від 16 квітня 2020 року до Кропивницького апеляційного суду – 2000 грн. (час, витрачений адвокатом – 4 години);
-складання і подача заяв від 22 квітня 2020 року до Кропивницького апеляційного суду – 2000 грн. (час, витрачений адвокатом – 4 години).
-
У матеріалах справи містяться заяви адвоката Ципи С. І., подані в інтересах ОСОБА_3 :
-від 16 квітня 2020 року про зловживання процесуальними правами з боку представника позивача – адвоката Здоренка В. Є. (а.с. 166-168);
-від 31 березня 2020 року про ознайомлення з матеріалами справи №405/4804/118 з відміткою про ознайомлення від 06 квітня 2020 року (а.с. 169);
-від 22 квітня 2020 року про доручення до матеріалів справи акту здачі-прийому виконаних послуг від 22 квітня 2020 року згідно Договору про надання правової допомоги (а.с. 171-172);
-від 22 квітня 2020 року про врахування судом при розгляді справи №405/4804/18 постанови Кропивницького апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року по справі №404/8487/18 (а.с. 175-176).

08 травня 2020 року до Кропивницького апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Здоренко В. Є., в інтересах ТОВ «Порше Лізинг Україна», про зменшення розміру на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що час, який зазначений в акті здачі-прийому виконаних робіт, витрачений на підготовку і подачу апеляційної скарги в кількості 30 годин та на складання і подачу заяв в кількості 2 години на кожну, - не може відповідати критерію розумності їхнього розміру та співмірності із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Колегія суддів вважає, що склад витрат на професійну правничу допомогу та їх оплата відповідачем підтверджені належними та допустимими доказами. 

Однак, оцінюючи співмірність втрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів враховує, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, доказування базується на преюдиційному рішенні суду у іншій справі, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, судова практика у вирішенні таких справ є сталою і сформованою, обсяг усіх матеріалів справи на час ухвалення судом першої інстанції рішення становив усього 97 аркушів, обсяг і складність процесуальних документів не є значними, апеляційна скарга ґрунтується на трьох тезах: про порушення судом норм процесуального права; про недостовірність доказу; про неправильність висновку суду. Суд також враховує, що відповідач користувався допомогою адвоката лише в суді апеляційної інстанції де розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні. 

Крім того, заявлені адвокатом витрати часу на складання апеляційної скарги (30 годин), з урахуванням її обсягу та складності, видаються невиправданим.

Сплата банківської комісії за здійснення переказу гонорару адвоката не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу у розумінні ч. 2 ст. 137 ПК України.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів вважає, що заявлений відповідачем розмір компенсації на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 9000,00 грн.

Щодо витрат відповідача на оплату послуг ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» за договором від 17 лютого 2020 року № 2/20 за рецензію на звіт №256 згідно договору №27/20 від 17 лютого 2020 року (а. с. 141), підтверджених рахунком-фактурою № 04-20 (а. с. 142), актом виконаних робіт (а. с. 143) та квитанцією №0.0.1618482171.1 від 17 лютого 2020 року у сумі 3300 грн. (а. с. 144), то суд вважає, що ці витрати не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи в розумінні ст. ст. 72, 102, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України так, як рецензія звіту про оцінку, виконана оцінювачем ОСОБА_4 , не може вважатися висновком експерта, а сам оцінювач не зазначає себе, як експерта та не вказує у своєму письмовому висновку, що він обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 382 – 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Ципа Сергій Іванович, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 317,70 грн (чотири тисячі триста сімнадцять гривень 70 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9 000 грн (дев`ять тисяч гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України. 

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. М. Єгорова