ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	Львів	Справа № 500/575/20 пров. № А/857/4979/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                        Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,                    
за участю секретаря судових засідань -                     Чопко Ю.Т.,
позивача -                                                               ОСОБА_1 ,
представника позивача -                                            Волинця С.А.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року (головуючий суддя: Мандзій О.П., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 27.02.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 286/03-21 від 04.02.2020 щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.01.2020.
Обґрунтовує позов тим, що ОСОБА_1 набув право на призначення пільгової пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 31.12.1992 не менше 4-х років, що підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, записами трудової книжки та архівними довідками Чортківського районного комунального підприємства «Трудовий архів». Проте, за результатами розгляду звернення позивача від 14.01.2020, відповідач листом № 286/03-21 від 04.02.2020 повідомив про відмову у призначенні пенсії на підставі відсутності документів для підтвердження мінімально необхідних 4-х років роботи чи проживання на радіаційно забрудненій території для набуття права на зниження пенсійного віку. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.  
Представник позивача та його представник Волинець С.А., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просили апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25.01.2000 Тернопільською обласною державною адміністрацією видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія НОМЕР_1 .
Згідно із довідкою Національного університету харчових технологій від 15.09.2018 № 78/а-09 ОСОБА_1 навчався вз Київському технологічному інституті харчової промисловості з 01.09.1982 року по 30.06.1989 року на денній формі навчання зі спеціальності «Машини і апарати харчових виробництв» та отримав диплом спеціаліста серії ТВ №834758 за реєстраційним № 9 від 03.07.1989.
У період навчання згідно навчальних планів позивач знаходився: з 01.07.1983 по 31.08.1983 року на літніх канікулах; з 31.10.1983 по 28.10.1985 на дійсній військовій службі; з 01.07.1986 року по 31.08.1986 на літніх канікулах; з 01.07.1987 по 26.07.1987 на літніх канікулах; з 27.07.1987 по 28.09.1987 на технологічній практиці; з 01.07.1988 по 14.07.1988 на літніх канікулах; з 15.07.1988 по 22.10.1988 на переддипломній практиці.
Відповідно до записів трудової книжки БТ-І № 5718058 від 14.08.1989 ОСОБА_1 з 07.08.1989 по 13.09.2017 перебував у трудових відносинах з Чортківським цукровим заводом (орендне підприємство «Чортківський цукровий завод», відкрите акціонерне товариство «Чортківський цукровий завод», товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор»).
Позивач 14.01.2020 звернувся із заявою про призначення пенсії, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 04.02.2020 № 286/03-21 повідомлено про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01.01.1993 не виконано умову проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 31.07.1986 позивач в зоні посиленого радіологічного контролю офіційно не проживав та не працював, а тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII  (далі Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1  ст. 55  Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1  ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» с. Заводське Чортківського району Тернопільської області та м. Чортків Тернопільської області віднесені до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи, зокрема, відмітки в паспорті громадянина України проживання позивача в селищі Заводське Чортківського району підтверджується з 27.10.1989 року по даний час.
Згідно записів трудової книжки БТ-І №5718058 від 14.08.1989 (а.с.12-13) ОСОБА_1 з 07.08.1989 по 13.09.2017 перебував у трудових відносинах з Чортківським цукровим заводом (орендне підприємство «Чортківський цукровий завод», відкрите акціонерне товариство «Чортківський цукровий завод», товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор»).
Згідно із довідкою Національного університету харчових технологій від 15.09.2018 №78/а-09 з 01.09.1982 по 30.06.1989 ОСОБА_1 навчався в Київському технологічному інституті харчової промисловості та у період навчання знаходився, зокрема, на літніх канікулах з 01.07.1986 року по 31.08.1986 року. 
Проаналізувавши вищенаведені документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі не підтверджують факт проживання або роботи ОСОБА_1 на територіях радіоактивного забруднення з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986.
Таким чином, станом на 31 липня 1986 року позивач в зоні посиленого радіологічного контролю не проживав та не працював, а тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки передбачену ст. 55 Законом № 796-ХІІ.
За таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 572/245/17.
Крім цього, посилання ОСОБА_1 , в обґрунтування доводів апеляційної скарги на те, що він щороку на літніх канікулах проходив навчально-виробничу практику на Чортківському цукровому заводі, зокрема у період з 01.07.1986 по 31.08.1986, що підтверджується довідкою Національного університету харчових технологій від 15.09.2018 № 78/а-09, суд апеляційної інстанції відхиляє. Оскільки, у вказаній довідці зазначено лише, що з 01.07.1986 по 31.08.1986 позивач перебував на літніх канікулах, тобто жодної згадки, що саме у цей період позивач проходив навчально-виробничу практику, зокрема на підприємстві, яке знаходиться зоні посиленого радіологічного контролю, не має.
Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, долучені до апеляційної скарги пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки згідно ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Оскільки, доказів неможливості подання вказаних пояснень до суду першої інстанції не наведено, а тому такі під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції правовій оцінці не підлягають.
Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволені позову необхідно відмовити, оскільки період проживання або роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 31.07.1986, що дає право на зниження початкової величини пенсійного віку на 2 роки, не підтверджено, а тому позивач набуде право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-XII у 57 років за наявності страхового стажу не менше 29 років, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 500/575/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 30.06.2020.