ПОСТАНОВА
Іменем України

29 липня 2020 року 
Київ
справа №560/325/19
адміністративне провадження №К/9901/33135/19
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя -доповідач - Гусак  М.  Б., судді - Гімон М. М., Усенко Є. А., розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 6 травня 2019 року (суддя - Козачок І.С.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (судді - Матохнюк Д.Б., Боровицький О. А., Шидловський В.Б.) у справі №  560/325/19 за позовом  фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (правонаступник - Головне управління ДПС у Хмельницькій області) про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 2 жовтня 2018 року № 0009961408, 
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 2 жовтня 2018 року № 0009961408.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем під час проведення фактичної перевірки магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", у якому позивачка здійснювала підприємницьку діяльність, було безпідставно, без об`єктивної оцінки всіх обставин зазначено про порушення нею порядку проведення касових операцій у виді неоприбуткування в книзі обліку доходів готівкових коштів у сумі 19 842,71 грн. ФОП вказала, що 14 вересня 2018 року магазином було отримано виручку у сумі 15 750,00 грн, яка була оприбуткована у книзі обліку доходів. А виявлена під час перевірки у касі  готівка є сукупною виручкою, накопиченою з початку місяця, тобто за усі попередні дні за період з 1 вересня 2018 року, яка не була здана позивачці продавцем магазину та зберігалась за місцем проведення розрахунків з покупцями та відповідно до внутрішнього наказу  підлягала здачі  у наступному місяці, що не заборонено законом. 
Проте, на підставі висновків вказаної перевірки відповідачем  було прийняте спірне податкове повідомлення - рішення, яким застосовано штраф в 5-кратному розмірі неоприбуткованих коштів. 
Позивачка вказала на неправомірність застосування такої штрафної санкції на підставі Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», оскільки притягувати до відповідальності за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки у касах можливо лише на підставі норм Податкового кодексу України. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 6 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що уся готівка, що надходить до кас, мала своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватись. Доводи позивачки не спростували висновки акта перевірки про наявність факту порушення порядку оприбуткування готівкових коштів.
На думку судів, відповідачем цілком правомірно було застосовано до позивачки штраф у розмірі, передбаченому абзацем 3 статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року № 436/95 за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. При цьому, суди послалися на аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 5 листопада 2018 року у справі № 803/780/17. 
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, вказала, що вони прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, судами при їх ухваленні не надано об`єктивної оцінки обставинам справи. Крім цього, позивачка послалася на неправомірне застосування до спірних правовдносин норм Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки». 
Просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове - яким позовні вимоги задовольнити. 
Ухвалою Верховного Суду від 9 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження.
Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року.
Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому він, посилаючись на доводи, аналогічні висновкам судів попередніх інстанцій, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.         
Відповідачем також подане клопотання про його заміну на правонаступника - Головне управління ДПС у Хмельницькій області, у зв`язку із його реорганізацією.  
ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відповідь на відзив, в якому, зокрема, вказала на втрату чинності Указом Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» на підставі Указу Президента України від 20 червня 2019 року № 418/2019 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України», у зв`язку із чим, на її думку, в силу статті 58 Конституції України, юридична відповідальність, передбачена зазначеним указом Президента України, є ретроспективно скасованою.   
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої, третьої  статті 242 КАС України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками Головного управління ДФС у Запорізькій області 14 вересня 2018 року проведено фактичну перевірку магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", де здійснювала господарську діяльність позивачка, з питань здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт від 21 вересня 2018 року № 0697/08/01/14/НОМЕР_1.
У ході проведеної перевірки податковим органом виявлено порушення вимог пункту 11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, а саме: при перерахунку готівкових коштів, наявних у касі магазину було  виявлено та описано  35 592,71 грн, тоді як за даними книги обліку за 14 вересня 2018 року було оприбутковано 15 750 грн. Таким чином, перевіряючими було виявлено факт неоприбуткування суб`єктом господарювання готівкових коштів на  суму 19 842,71 грн в книзі обліку доходів від 23 червня 2017 року № 309.
На підставі акта перевірки, 2 жовтня 2018 року ДФС прийнято податкове повідомлення- рішення № 0009961408, яким до позивачки на підставі абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосовано фінансові санкції  за порушення норм з регулювання обігу готівки у сумі 99 213, 55 грн.
Не погодившись з таким рішенням, позивачка оскаржила його до суду. 
Вирішуючи питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 1340/3510/18 відступила від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 2 квітня 2013 року у справі № 2-77а13, та сформувала правовий висновок щодо застосування положень абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», а саме: оскільки шляхом прийняття Закону України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" відповідні правовідносини врегулював законодавчий орган, то вказаний указ Президента України припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування готівки у касах, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, а його положення уже не могли застосовуватися у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (з 11 липня 1995 року).
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень було повно встановлено обставини справи, проте, неправильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно із статтею 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При цьому, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи, що до позивачки спірним податковим повідомленням-рішенням було застосовано штрафні санкції у розмірі, встановленому абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», положення якого не могли застосовуватись до спірних правовідносин, відповідно спірне податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.   
Враховуючи положення частини шостої статті 139 КАС України щодо зміни розподілу судових витрат судом касаційної інстанції у разі зміни ним судового рішення або ухвалення нового, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає необхідним стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області 992 грн 14 коп. судового збору за подання позову, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі 1 488 грн 21 коп. та 1 985 грн судового збору за подання касаційної скарги, всього: 4 465 грн 35 коп. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 6 травня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року скасувати.
3. Ухвалити нове рішення, яким позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області задовольнити. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 2 жовтня 2018 року № 0009961408.  
4. Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області судовий збір у сумі 4 465 грн 35 коп (чотири тисячі чотитриста шістдесят п`ять) грн 35 коп.  
5. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                        М. Б. Гусак                                                                            
Судді                                                                                             М. М. Гімон
                                                                                                      Є. А. Усенко