КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №370/1333/19                                                                         Головуючий у І інстанції Тандир О.В.
Провадження №22-ц/824/8931/2020                                                   Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                                      Голуб С.А.,  
           суддів:                                                                       Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання                 Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням сторін у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду першої інстанції з вказаним позовом та просили суд застосувати наслідки нікчемного правочину: відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, відшкодувати матеріальні збитки і моральну шкоду.
Під час судового розгляду справи, позивачі подали заяву до суду першої інстанції про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та викликати учасників справи в судове засідання.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року заяву позивачів про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначають, що 13 березня 2020 року ними було направлено на адресу суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання, однак ухвалою суду першої інстанції від 23 березня 2020 року в заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було залишено без задоволення, при цьому заява позивачів в частині проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи залишилась не розглянутою судом першої інстанції.
23 квітня 2020 року позивачу звернулися до суду із заявою про вирішення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи від 13 березня 2020 року, однак вказане клопотання було безпідставно залишено судом першої інстанції без розгляду.
Також позивачі зазначають, що ухвала суду від 10 лютого 2020 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи є незаконною, оскільки дана цивільна справа не підпадає під ознаки малозначної, а тому не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. При цьому позивачі скористались наданим їм процесуальним законом правом на звернення до суду з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням усіх учасників справи, однак суд першої інстанції безпідставно залишив таку заяву без розгляду.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу не надходили, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні позивачі підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, однак конверти повернулися до суду апеляційної інстанції з відміткою «адресат відсутній».
Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Як вбачається з матеріалів справи, учасники справи не повідомляли суд апеляційної інстанції про зміну місця знаходження, а тому судові повістки-повідомлення надсилалися на останні відомі суду адреси, які були зазначені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи.
            Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.
Залишаючи заяву позивачів від 25 квітня 2020 року, яка надійшла на адресу суду першої інстанції 04 травня 2020 року, без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що повторне подання позивачами заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження є зловживанням процесуальними правами.
            Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
            Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 06 вересня 2018 року у справі № 552/2378/17.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, що встановлені ст. 274 ЦПК України, є незначної складності та відноситься до малозначних справ.
05 березня 2020 року на адресу Макарівського районного суду Київської області надійшла заява-заперечення від позивачів щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про необхідність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, оскільки справа не є малозначною.
17 березня 2020 року на адресу Макарівського районного суду Київської області надійшла заява позивачів, датована 13 березня 2020 року, про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи та за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року клопотання позивачів від 17 березня 2020 року було залишено без задоволення, оскільки предмет позову не підпадає під обмеження, що визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справа не відноситься до категорії справ, що не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, характер спірних правовідносин, предмет доказування не потребують проведення судового засідання, а такі обставини як призначення експертизи в межах кримінального провадження чи допит свідків, які зазначені позивачами, не є безумовною підставою для переходу зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження.
04 травня 2020 року на адресу Макарівського районного суду Київської області надійшла заява позивачів, яка згідно поштового штемпеля була відправлена на адресу суду 25 квітня 2020 року, про вирішення клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін у справі, яке було подане 13 березня 2020 року.
Зі змісту поданої позивачами заяви, яка надійшла на адресу суду від 04 травня 2020 року вбачається, що позивачами викладено аналогічні обставини, які на думку позивачів є достатніми для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивачами дійсно неодноразово подавалися заяви про розгляд справи з повідомленням учасників справи та за правилами загального позовного провадження, що свідчить про зловживання наданими їм процесуальними правами.
Окрім того, твердження скаржників про те, що їхнє клопотання про розгляд справи з викликом (повідомленням) учасників справи залишилося не розглянуте судом першої інстанції спростовується матеріалами справи, оскільки в своїй заяві від 17 березня 2020 року позивачі просили викликати учасників справи в судове засідання та здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а відповідно до норм цивільного процесуального законодавства розгляд справи в порядку загального позовного провадження передбачає обов`язковою умовою проведення судових засідань та виклик учасників справи до суду, таким чином відмовляючи в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, судом першої інстанції, відповідно, було відмовлено й у виклику учасників справи в судове засідання.
В поданому вдруге клопотанні від 04 травня 2020 року, позивачі посилаються на ті ж обставини для виклику учасників справи, яким уже надана була правова оцінка судом першої інстанції, при цьому підстави для виклику сторін в судове засідання позивачі не змінювали,  не просили здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а вимагали від суду першої інстанції лише розглянути попередню заяву про повідомлення учасників справи про розгляд справи, вважаючи, що заява від 17 березня 2020 року була розглянута судом першої інстанції лише в частині.
При розгляді апеляційної скарги в своїх поясненнях позивачка ОСОБА_2 наголосила на тому, що позивачам однаково чи в порядку загального позовного провадження, чи в порядку спрощеного мала бути розглянута справа, але обов`язковою умовою є виклик сторін. Разом із тим, ці пояснення не ґрунтуються на заявах, які подавали позивачі. В цих заявах не було вимоги про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, а позивачі зазначали про те, що справа має бути розглянута в порядку загального позовного провадження із викликом сторін.
Та обставина, що в своїй заяві від 17 березня 2020 року позивачі зазначили вимоги про розгляд справи з викликом сторін і розгляд справи в порядку загального позовного провадження, як дві окремі вимоги, а суд постановив ухвалу лише по одній вимозі, а саме про відмову у розгляді справи в загальному позовному провадження, не дає позивачам права вимагати від суду додаткової ухвали по цій же заяві, оскільки виходячи із змісту заяви ці вимоги були пов`язані між собою одним обґрунтуванням і суд їм дав оцінку у своїй ухвалі від 23 березня 2020 року.
На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, яка була постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову була постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 44, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням сторін у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
            Повне судове рішення складено 29 вересня 2020 року.

 
Суддя-доповідач

Судді: