ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8030/17  Номер провадження 22-ц/814/1362/20	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
головуючого: Триголова В.М.,
суддів: Дорош А.І., Лобов О.А.,
секретар: Ачкасова О.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2018 року
у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-
                                        В С Т А Н О В И Л А :           
У жовтні 2017 року  ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання до квартири відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі свого обов`язку із сплати за спожиті послуги не виконують належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.05.2014 року по 01.08.2017 року у розмірі 48 877, 84 грн. За прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦПК України, позивач просить стягнути з відповідача 8890, 80 грн. індексу інфляції та 1690, 98 грн. 3% річних за період з 01.07.2014 року по 01.08.2017 року.
Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2018 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в солідарному порядку заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.05.2014 року по 01.08.2017 року в сумі 59 459, 62 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в рівних частках витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 1600, 00 грн.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2018 року - відмовлено.
Заочне рішення оскаржено ОСОБА_1 , скаржник вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
Відповідач у скарзі зазначає, що не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання у справі, ніяких документів з суду не отримувала, про існування судового рішення не знала. Також в скарзі наголошує на тому, що послугами теплопостачання не користується, оскільки з 2000 року не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надала акт обстеження житлових умов, довідку сільської ради та договір оренди, де зазначено про те, що вона мешкає в с.Суха Маячка Новосанжарського району з 2000 року без реєстрації.
У апеляційній скарзі, окрім іншого, ОСОБА_8 заявляє про пропуск строку позовної давності в частині стягнення боргу з 01.05.2014 року по 01.08.2017 року.
Від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому заявник просить заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення, посилаючись на те, що відповідачем не було наведено достатніх підстав для скасування заочного рішення, в тому числі, в розумінні ст. 288 ЦПК України, зокрема, щодо неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.
У доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вона належним чином не була повідомлена про розгляд даної справи.
Суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі допустив порушення норм процесуального права, що передбачає порушення прав на справедливий суд.
В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи є обґрунтованими.
Згідно з ч.ч.1,3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Разом з тим, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.  
Місцевим судом встановлено, що  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 є споживачами послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_2 , у якій вони зареєстровані.
За період з 01.05.2014 року по 01.08.2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» нарахувало відповідачам борг у сумі 48 877, 84 грн., індекс інфляції в сумі 8890,80 грн. та 3 % річних у сумі 1690,98 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість склала 59459,62 грн.
З матеріалів справи також вбачається, що 25 жовтня 2016 року Октябрським районним судом м.Полтави відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Задовольняючи позов та стягуючи з відповідачів заборгованість за надані послуги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих їм послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не пропустило строк звернення до суду з позовом.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п.5 ч. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
       Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
       Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Звертаючись до суду з цим позовом, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання, яка виникла за період з травня 2014 року по серпень 2017 року. 
Позовна заява, при цьому, подана 12 жовтня 2017 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с. 2).
У апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 230). При цьому, під час розгляду справи у суді першої інстанції скаржник була позбавлена можливості подати відповідну заяву щодо пропуску строку позовної давності, оскільки належним чином про місце та час розгляду справи не повідомлялась.
За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 заборгованості по оплаті послуг за теплопостачання з 12 жовтня 2014 року по 01 серпня 2017 року включно.
Беручи до уваги розрахунок заборгованості по сплаті послуг теплопостачання, наданої відповідачам, за визначений судом період вона становить 46 807, 33 грн. 
Щодо розрахунку 3% річних слід зазначити наступне.
 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу у розмірі 46 807, 33 грн., помноженого на кількість днів прострочення, що становить 1023 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що узгоджується із формулою наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Тобто 46 807, 33 грн. х 1023 дні х 3 : 100 : 365 = 3 935, 66 грн.
Однак, оскільки позивачем заявлено про стягнення 3% річних у меншій сумі 1690, 98 грн., суд в силу ч.1 ст. 13 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог, остаточно призначає до стягнення заявлену ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» суму 3% річних в розмірі 1690, 98 грн.
Відповідно до положення ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. (в редакції на 02.12.2014 року) та в розмірі 103 відсотка (в редакції Закону на 01.01.2016 року).
Згідно довідки про індекси інфляції в Україні, протягом жовтня 2014 року до серпня 2017 року поріг індексації перевищив 101 % тільки у жовтні, листопаді, грудні 2014 року, січні-травні, вересні, листопаді 2015 року та перевищив 103 % у квітні 2016 року. Таким чином і стягненню підлягають інфляційні витрати тільки за наведені періоди на суму боргу 46 807, 33 грн., що становить 3083, 56 грн.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповдіачів в солідарному порядку на користь ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» 46 807, 33 грн. заборгованості за послуги теплопостачання, 1690, 98 грн. 3% річних, 3083, 56 грн. інфляційних витрат, а всього 51 581, 87 грн.
Окремо слід зазначити, що строк позовної давності внаслідок подання позивачем у 2016 році заяви про видачу судового наказу не перервався.
Відповідно до вимог частин четвертої-п`ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову буз розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
Таким чином, перебіг позовної давності, у зв`язку зі зверненням ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» у 2016 році із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перерваний не був, так як судовий наказ за вказаною заявою судом не видавався, позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу на підставі ч.6 ст. 100 ЦПК України.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України необхідно розподілити судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог та зменшити стягнутий з відповідачів судовий збір з 1600 грн. до 1392 грн, стягнувши по 348 грн. з кожного.
Посилання відзиву ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» на апеляційну скаргу щодо обізнанності скаржника ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції, є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідач викликів у судові засідання не отримувала, також відомостей про отримання нею копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та копії судового рішення, матеріади справи не містять.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності обов`язку сплачувати за послуги теплопостачання з причини зміни місця проживання.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Правилами встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Доказів того, що ОСОБА_1 повідомляла ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» про зміну свого місця проживання або зверталася із заявою про свою відсутність за місцем надання послуг, скаржник не надала, як не містяться вони і у матеріалах справи.
Враховуючи, що місцевий суд розглянув дану цивільну справу у відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка належним чином не була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що є безумовною підставою для скасування рішення суду, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
                                       П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2018 року- скасувати та ухвалити нове.
Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 51 581, 87 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» по 348 грн. сплаченого судового збору з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя:                                                 В.М. Триголов

Судді:                                                                А.І. Дорош

                                                                       О.А. Лобов