ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2328/20  Номер провадження 22-ц/814/1594/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Кузнєцової О.Ю., Панченка О.О., 
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2020 року (повний текс рішення складено 19 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 

                                                В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача Полтавського кооперативного коледжу на її користь суму заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 319915,05 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків і зборів; судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1997 року перебувала з відповідачем в трудових відносинах, зокрема, з 01 листопада 2005 року працювала на посаді бібліотекаря І категорії та з 02 липня 2011 року - завідуючою бібліотекою. 17 травня 2018 року була звільнена на підставі наказу № 37-К за угодою сторін згідно з пункту 1 статті 36 КЗпП України. При звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок та не повідомлено про розмір нарахованих сум всупереч вимог статтею 116 КЗпП України. На звернення позивача відповідач відповіді не надав. 
Рішенням Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги про стягнення заробітної плати задоволено частково, зокрема, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену протягом 2010-2018 років заробітну плату в розмірі 10757,00 грн. 
Вказувала, що повний розрахунок був проведений з нею 13 березня 2020 року. Вважає, що за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18 травня 2018 року по 13 березня 2020 року на її користь з роботодавця підлягає стягненню середній заробіток за час затримки проведення повного розрахунку при звільненні у розмірі 319915,05 грн., оскільки факт невиконання такого обов`язку та вина відповідача є доведеними, у зв`язку з чим передбачена відповідальність за статтею 117 КЗпП України. На підставі викладеного, а також доводів, зазначених у позовній заяві, просить задовольнити позов.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.
Стягнуто з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 25000 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб.
Стягнуто з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь   ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
01 червня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду в якій просила скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 319915 грн. 05 коп.
03 червня 2020 року ОСОБА_1 змінила апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким поновити її на роботі на посаді завідувача бібліотеки Полтавського кооперативного коледжу та стягнути з Полтавського кооперативного коледжу відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 травня 2018 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 319915 грн. 05 коп.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Зазначає, що її незаконно було звільнено з займаної посади. Відповідачем до неї застосовувався тиск та шантаж, під час роботи покладалися обов`язки не передбачені трудовим договором. Після звільнення їй тривалий час не проводився розрахунок заробітної плати та не віддавалася трудова книжка. 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу Полтавський кооперативний коледж просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, винесеним з чітким дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням доказів, що були надані сторонами під час розгляду справи.
Позиція сторін в суді апеляційної інстанції
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи, наведені в зміненій апеляційній скарзі, вважає, що зміни до апеляційної скарги подані відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вона підтримує вимоги наведені у зміненій апеляційній скарзі. 
Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, пояснивши крім того, що вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач в суді першої інстанції не заявляла. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку. 
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки  ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03 вересня 1997 року, позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем та в період з 01 листопада 2005 року до 02 липня 2011 року працювала на посаді бібліотекара І категорії, а з 02 липня 2011 року - завідуючою бібліотекою Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки (а.с.11).
17 травня 2018 року згідно з наказом директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки №37-к ОСОБА_1 , завідувача бібліотеки, було звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті  36 КЗпП України (а.с.12). 
19 лютого 2020 року та 13 березня 2020 року  ОСОБА_1 зверталась на адресу відповідача зі зверненнями, в яких просила провести виплату заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2018 року (день звільнення) по день фактичного розрахунку (а.с.25-26, 27-28).
За наслідками проведених перевірок Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки установлено, що відносно  ОСОБА_1 було порушено вимоги законодавства про працю, про що складено відповідні акти від 29 серпня 2018 року та від 26 жовтня 2018 року, винесено припис про усунення виявлених порушень від 06 вересня 2018 року, а також складено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 01 листопада 2018 року, якою накладено штраф за неусунення порушень (а.с.14-15, 16-17, 18-21).
Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки задоволено частково, скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2019 року; ухвалено нове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення заробітної плати задоволено частково; зобов`язано Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки нарахувати та виплатити  ОСОБА_1 невиплачену протягом 2010-2018 років заробітну плату в розмірі 10757,00 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат по справі (а.с.32-35).
На виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили, відповідно до копії виписки надходжень по картці позивача НОМЕР_2 , АТ КБ «Приватбанк», Полтавським кооперативним технікумом перераховано  ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі в сумі 8659,38 грн. (а.с.30).
13 березня 2020 року Полтавським кооперативним технікумом здійснено повний розрахунок та виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року шляхом перерахування  ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 2097,62 грн., що підтверджується копією виписки надходжень по картці позивача НОМЕР_2 , АТ КБ «Приватбанк», (а.с.31).
Факт виплати 13 березня 2020 року вказаної заборгованості по заробітній платі при звільненні підтверджується матеріалами справи та не заперечується стороною відповідача.
Згідно розрахунку Полтавського кооперативного коледжу нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці (березень-квітень), що передують звільненню становить: за березень - 4284,00 грн. за 21 відпрацьованих дні, за квітнень - 4541,91 грн. за 20 відпрацьованих дні, у зв`язку з чим розмір середньоденної заробітної плати становить 215,27 грн., а сума середнього заробітку за весь час затримки за період з 17 травня 2018 року (дня звільнення) по 13 березня 2020 року (день фактичного розрахунку) складає 97947,85 грн., з розрахунку: 455 днів х 215,27 грн.
Позиція суду апеляційної інстанції 
Щодо права на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.
Враховуючи, що позивач була звільнена з посади завідувача бібліотеки 17 травня 2018 року, а повна виплата заборгованості по заробітній платі відбулася 13 березня 2020 року суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: 
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
(Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц)
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги розрахунок відповідача оскільки він відповідає вимогам постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» та підтверджується копіями розрахункових листів за квітень та травень 2018 року. (а.с. 62)
Аналізуючи матеріали справи, норми чинного законодавства та приймаючи до уваги правові позиції Великої Палати Верховного Суду колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню.
При цьому суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що визначений позивачем розмір середнього заробітку є непропорційним та несправедливим щодо відповідача, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, а також врахував розмір заборгованості, характер цієї заборгованості, її складові та вірно визначив суму що підлягає виплаті у розмірі 25000 грн.
Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги 
Колегія суддів звертає увагу, що у зміненій апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 просила поновити її на роботі на посаді завідувача бібліотеки Полтавського кооперативного коледжу та стягнути з Полтавського кооперативного коледжу відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте дані вимоги не заявлялися в суді першої інстанції.
Тоді як відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність по суті прийнятого рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 24 липня 2020 року

Головуючий                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                О.Ю. Кузнєцова

                                                               О.О. Панченко