УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження
17 липня 2020 року  
м.Київ
справа №200/14202/19-а
провадження №К/9901/14386/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Мороз Л.Л.,
перевіривши касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 у справі № 200/14202/19-а за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії та стягнення коштів,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:
(і) визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати позивачці гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу № 42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український Фінансовий Світ»;
(іі) стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивачки кошти у розмірі 185 500 грн за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 42476 від 27 червня 2014 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020, яке було залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020, позов ОСОБА_1 було задоволено, внаслідок чого:
А) Визнано протиправними дії Державної установи «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу № 42476 від 27 червня 2014 року; 
Б) Стягнуто з Державної установи «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 185 500 гривень за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу № 42476 від 27 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Український фінансовий світ».
Не погодившись з такими судовими рішеннями, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в позові.
Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2020 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було залишено без руху через те, що заявник не надав суду платіжний документ про сплату судового збору в установлених законом порядку та розмірі.
На виконання вимог означеної ухвали до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучене платіжне доручення від 26.06.2020 № 1451 про сплату судового збору в розмірі 5 246,80 грн. 
Отже, вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявник виконав у строк, встановлений Верховним Судом.
Дослідивши зміст касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.
Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з вимогами частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За змістом пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Заявник на обґрунтування вимог касаційної скарги покликається на те, що Верховний Суд не викладав висновку щодо застосування, зокрема, положень частини четвертої статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень), відповідно до яких у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.
За вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Аналіз наведених вище аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з висвітленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи вказує на наявність підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті  328 КАС України, оскільки касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а також Верховний Суд ще не сформулював висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Отже, підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі немає.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що слід відкрити касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Керуючись положеннями пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.01.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 у справі № 200/14202/19-а.
2. Витребувати з Донецького окружного адміністративного суду справу №  200/14202/19-а.
3. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.
4. Установити для подання відзиву на касаційну скаргу десятиденний строк з дня закінчення карантину, запровадженого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500).
5. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    Л.Л. Мороз