УХВАЛА
28 липня 2020 року
м. Київ
справа №717/913/18
провадження № 61-6089ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Кельменецька районна адміністрація Чернівецької області, про скасування державної реєстрації іншого речового права та витребування земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня               2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним запис у державному реєстрі про реєстрацію права на довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. Витребувано у відповідача на користь позивача частину земельної ділянки.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
27 березня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційної скарги.
 
У травні 2020 року до суду надійшли від ОСОБА_1 матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.
 
Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику, оскільки останнім не виконані вимоги ухвали Верховного Суду від 22 квітня 2020 року, недоліки касаційної скарги не усунуті у повному обсязі.
 
Так Верховний Суд в ухвалі від 22 квітня 2020 року вказав скаржнику на те, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником сплачений був судовий збір не у встановленому законом порядку. При перевірці судом зарахування судового збору до спеціалізованого фонду державного бюджету України була виявлена відсутність відомостей про зарахування коштів. Для усунення вказаного недоліку скаржнику необхідно було надати до суду довідку фінансової установи або Державної казначейської служби України про зарахування сум сплаченого судового збору.
 
На виконання вимог ухвали скаржник не надав до суду довідку фінансової установи, натомість, стверджує в касаційній скарзі, що надані ним службовий чек та фіскальний чек підтверджують оплату судового збору, а також надав платіжні доручення від 28 березня 2020 року №538740, від 28 березня 2020 року №548741, від 28 березня 2020 року №538739, які не оформлені відповідно до встановлених законом вимог.
 
У законодавстві не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами Закону України від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.
 
Суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.
 
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє  зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
 
Відповідно до інформаційного листа Державної судової адміністрації від 10 листопада 2011 року № 12-6621/11 щодо застосування Закону України «Про судовий збір», документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.
 
При сплаті судового збору готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: «Зараховано в дохід бюджету _ грн. (дата)». 
 
Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб, відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.
 
Документ про сплату судового збору додається до позовної заяви, апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови суду, до інших заяв щодо здійснення судом певних дій, за які передбачено сплату судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».
 
За таких обставин документи про сплату судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, дублікати у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.
 
Надані Верховному Суду заявником платіжні доручення про сплату судового збору не відповідають вищезазначеним вимогам.
 
Крім того, відповідно до службової записки  відділу планування, фінансового забезпечення та аналізу використання бюджетних коштів Верховного Суду від 28 липня 2020 року вх.№ 2382/1/22-20 при перевірці зарахування судового збору за наданими ОСОБА_1 квитанціями та платіжними дорученнями було виявлено відсутність зарахування сплачених скаржником коштів до Державного бюджету України.
 
Таким чином, скаржником недоліки касаційної скарги в частині сплати судового збору не були усунуті.
 
За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.
Оскільки станом на 22 липня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.
 
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року повернути скаржнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    А. А. Калараш