Постанова
Іменем України
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/10709/16-ц
провадження № 61-2939св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - обслуговуючий кооператив «Біла квітка»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси у складі судді Калашнікової О. І. від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів:          Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д., від 14 грудня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до обслуговуючого кооперативу «Біла квітка» (далі - ОК «Біла квітка», кооператив) про укладання договору про надання послуг з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території.
 
В обґрунтування позову вказала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0258 га та жилого будинку АДРЕСА_1 , які розташовані на території малоповерхового житлового комплексу, балансоутримувачем яких є ОК «Біла квітка».
У липні 2016 року між нею та ОК «Біла квітка» виник спір щодо підписання договору з утримання будинку і прибудинкової території. Кооператив направив на її адресу проєкт договору, який вона відхилила і направила на адресу кооперативу договір у іншій редакції, оскільки сторони не дійшли згоди щодо вартості послуг, що надаються кооперативом за договором (пункт 4 договору) і щодо механізму забезпечення розрахунків за визначені договором послуги (пункт 3.1.2 договору).
За таких обставин позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати укладеним між нею та ОК «Біла квітка» договір про надання послуг з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території у запропонованій нею редакції.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано укладеним з моменту набрання чинності рішення суду пункт 3.1.2 договору про участь у витратах на утримання і обслуговування малоповерхового житлового котеджного комплексу, його прибудинкової території та забезпечення в наданні інших житлово-комунальних послуг                   від 01 червня 2016 року між ОК «Біла квітка» і ОСОБА_1 в редакції, запропонованій ОСОБА_1 - «на усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені терміни за рахунок виконавця». В іншій частині договір визнано укладеним з моменту набрання чинності рішення суду в редакції ОК «Біла квітка».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються кооперативом відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів, а тому доводи позивача щодо неправильного застосування відповідачем механізму встановлення цих тарифів є безпідставними. Позивач не позбавлена права подати до податкової інспекції документи, на підставі яких вона звільняється від сплати податку на землю, тому у цій частині договір у запропонованій ОК «Біла квітка» редакції не порушує її прав. Проект договору від 01 червня 2016 року, який запропоновано ОК «Біла квітка» ОСОБА_1 про участь у витратах на утримання і обслуговування малоповерхового житлового комплексу, його прибудинкової території та забезпечення в наданні інших житлово-комунальних послуг для підписання, відповідає положенням типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, крім пункту 3.1.2 цього договору, який  ставить під обмеження надання житлового-комунальних послуг.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що проект запропонованого відповідачем ОСОБА_1 договору відповідає вимогам Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та постанові Кабінету Міністрів України № 869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово - комунальні послуги», оскільки складений на підставі річного кошторису планових витрат з урахуванням загальної площі житлових і нежитлових приміщень, що обслуговуються ОК «Біла квітка».
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухваливши рішення про визнання укладеним між сторонами спірного договору у запропонованій відповідачем редакції, суди попередніх інстанцій не врахували, що цим договором на позивача покладені обов`язки члена кооперативу, зокрема щодо сплати членських внесків, яким вона не є. Відповідач запропонував іншим власникам житлових будинків у вказаному житловому комплексі проект договору у редакції, аналогічній запропонованій позивачем, що свідчить про можливе порушення прав останньої у разі укладення цього договору у іншій редакції. Ухваливши рішення про визнання договору укладеним на запропонованих відповідачем умовах, суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного процесу.
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
У березні 2018 року ОК «Біла квітка» подано відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваних судових рішень.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 року  справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0258 га та житлового будинку АДРЕСА_1 , які розташовані на території малоповерхового житлового комплексу, балансоутримувачем яких є ОК «Біла квітка». При цьому позивач не є членом цього кооперативу.
 
ОК «Біла квітка» направив ОСОБА_1 проект договору про участь у витратах на утримання і обслуговування малоповерхового житлового котеджного комплексу, його прибудинкової території та забезпечення в наданні інших житлово-комунальних послуг, однак остання запропонований проект договору відхилила і направила на адресу кооперативу договір у іншій редакції.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
 
Вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що проект запропонованого відповідачем ОСОБА_1 договору (окрім пункту 3.1.2) відповідає вимогам Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та постанові Кабінету Міністрів України № 869 «Про забезпечення єдиного підходу формування тарифів на житлово - комунальні послуги», оскільки складений на підставі річного кошторису планових витрат з урахуванням загальної площі житлових і нежитлових приміщень, що обслуговуються ОК «Біла квітка».
 
При цьому суди підставно відхилили доводи позивача щодо неправильного застосування відповідачем механізму встановлення тарифів з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вказавши, що ці послуги надаються кооперативом відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів.
 
Однак, при вирішенні цього спору суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
 
Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.
 
Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України статті 1 ЦПК України 2004 року та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України                       2004 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.
 
Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності суд може вийти за межі позовних вимог лише у передбачених законом випадках.
 
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просила визнати укладеним між нею та ОК «Біла квітка» договір про надання послуг з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території у запропонованій нею редакції, однак суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вийшов за межі заявлених нею вимог та визнав укладеним вказаний договір у іншій редакції - запропонованій                 ОК «Біла квітка», хоча ОСОБА_1 таких вимог не заявляла. Не заявляв будь-яких вимог і ОК «Біла квітка».
 
Тобто, вирішуючи спірні правовідносини, які виникли у цій справі, суд першої інстанції на власний розсуд змінив предмет спору, а суд апеляційної інстанції на вказані порушення уваги не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги.
 
За таких обставин касаційний суд дійшов до висновку про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, оскільки безпідставний вихід за межі позовних вимог, заявлених позивачем в суді першої інстанції, що є порушенням принципів диспозитивності і змагальності процесу.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню а підставі статті 412 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду         
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «Біла квітка» про укладання договору про надання послуг з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович