ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" вересня 2020 р.           Справа№ 911/2427/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання Довбні А.Л.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2019 (повний текст складено 28.12.2019)
у справі №911/2427/19 (суддя Колесник Р.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Лантманнен Акса"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп"
про стягнення 182 089,93 грн.
                                                                    ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 Приватне акціонерне товариство "Лантманнен Акса" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" про стягнення 182 089,93 грн., з яких 153  293,82 грн. заборгованості, 7 894,30 грн. 3% річних, 20  901,81 грн. інфляційних втрат. 
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 1І036609 від 25.09.2017, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2019 у справі №911/2427/19 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на користь Приватного акціонерного товариства "Лантманнен Акса" 153 293,82 грн. основного боргу, 16 164,63 грн. інфляційних втрат, 7 894,30 грн. 3% річних та 2 660,30 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення суми основної заборгованості та 3 % річних, та частковою доведеністю позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 16.01.2020 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі:
- видаткові накладні оформлені неналежним чином, а тому не є належними та допустимими доказами здійснення поставки, оскільки з видаткових накладних не вбачається за можливе ідентифікувати особу представника покупця, так як наявний лише підпис та нерозбірливо написано прізвище, неможливо встановити повноваження особи, яка отримала товар, оскільки відсутня посада, та будь - який документ на підтвердження повноважень;
- оскільки позивач порушив п. 7.10 договору, відповідач має право до моменту надання позивачем відповідачу належно оформлених накладних затримати розрахунки по договору;
- позивачем не надано доказів надання відповідачу податкових накладних, посвідчень якості, свідоцтв чи довідок, сертифікатів відповідності, гігієнічних висновків, та інших документів, які необхідні для даного виду товару, відповідно до п. 3.6 договору;
- суд не надав належної оцінки праву відповідача затримати оплату товару;
- акт перевірки розрахунків, наданий позивачем, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом, та не містить відомості про господарську операцію, не підтверджує її здійснення, а тому не є доказом здійснення поставки;
- даний акт не є доказом визнання відповідачем боргу, оскільки в акті не зазначено, що дана сума є боргом, в акті зазначено лише про залишок коштів по усім укладеним між сторонами договорами, акт підписаний не уповноваженою особою та не містить печатки товариства;
- оскільки позивач не довів існування основного боргу, не довів настання строку оплати, інфляційні втрати та 3 % річних, не можуть нараховуватися на неіснуючий борг.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача спростовує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Вказує, що відповідач зловживає своїм процесуальним правом та безпідставно подає апеляційну скаргу з метою затягування судового процесу та відстрочення моменту сплати боргу, що суперечить завданню господарського судочинства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 24.01.2020 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2019 у справі №911/2427/19 залишена без руху з огляду на неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі та відсутність належних доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу у справі.
Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
Попереджено апелянта, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
03.02.2020 від відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення про сплату 3990,45 грн. судового збору, та опис вкладення цінного листа про надсилання копії апеляційної скарги Приватному акціонерному товариству "Лантманнен Акса".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
12.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, яке обґрунтовано тим, що для повного та всебічного встановлення обставин справи, для забезпечення законного права позивача надати суду усні пояснення та/або спростувати аргументи у відповіді на відзив, що буде поданий відповідачем.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Лантманнен Акса" про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи №911/2427/19 відмовлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
25.09.2017 між ПрАТ "Лантманнен Акса" (постачальник) та ТОВ "Астерс Груп" (покупець) укладено договір № 1I036609 (договір), відповідно до умов якого:
- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації через мережу магазинів "Фуршет" (п. 1.1 договору);
- товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні (п. 3.1 договору);
- пунктом поставки товару за цим договором є склад покупця, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе постачальник. Датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця (п. 3.4 договору);
- постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю наступну супровідну документацію: - накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах покупця. Постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; - товарно-транспортні накладні; - належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; - погоджений з покупцем примірник замовлення (п. 3.6 договору);
- постачальник зобов`язується за власний рахунок організовувати та проводити заходи по стимулюванню збуту товарів в мережі магазинів "Фуршет" в порядку, встановленому сторонами окремими договорами (п. 4.1 договору);
- перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1 договору);
- покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар і специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2 знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ) (п. 7.1 договору);
- оплата за товар здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 45 (сорок п`ять) днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем (п. 7.9 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 25.03.2017);
- покупець має право затримати розрахунки з постачальником: - у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації, за умови, що постачальника e-mail повідомленням проінформували про відсутність документів протягом 2 (двох) робочих днів з дати поставки (п. 7.10 договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 25.03.2017);
- даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021 (п. 10.1 договору).
Також, між сторонами 25.09.2017 укладено договір про надання рекламних послуг №Р 1І036610, договір про надання логістичних послуг № Л 1І036609, договір про надання послуг № ВЗ 1І036609, та 01.04.2018 укладено договір про надання рекламних послуг № РП 1І036609.
За умовами вказаних договорів відповідач (виконавець) зобов`язався надати позивачу (замовник) за плату рекламні послуги, логістичні послуги та маркетингові послуги, стосовно товарів поставлених позивачем за договором № 1І036609 від 25.09.2017, та сторони домовились, що оплата за наведеними договорами здійснюється, зокрема, шляхом зарахування зустрічних вимог. Підставою для таких розрахунків є акт прийому-передачі наданих послуг, підписаний обома сторонами.
Протягом дії договору позивач здійснював поставку товару відповідачу, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, зокрема накладними:
- від 05.12.2018 №7134 на суму 409 199,76 грн.;
- від 05.12.2018 №7136 на суму 157 901,76 грн.;
- від 26.02.2019 № 1152 на суму 332 869,44 грн. 
Позивач зазначає, що в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідачем була здійснена лише часткова оплата вартості поставленого товару згідно наведених накладних, а часткове погашення заборгованості в сумі 21 761,65 грн. здійснено також за рахунок наданих відповідачем маркетингових послуг, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується сума заборгованості в розмірі 153 293,82 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Позивач доводить, що протягом строку дії договору, за період 2017-2019 років, позивач поставив відповідачу товар на загальну 9 789 999,00 грн., за вказаний період відповідачем було здійснено оплат всього на суму 9 636 705,18 грн. З огляду на те, що відповідачем оплати за отриманий товар здійснювалась з порушенням строків оплати, встановлених договором, та таким чином, що не погашали суму поставленого товару за кожною видатковою накладною, за якою було здійснено поставку товару, при цьому в призначеннях платежу відповідач вказував "оплата за договором від 25.09.2017 №1I0336609", тобто як загальна підстава, а не із посиланням на конкретні накладні, позивач здійснював першочергове погашення заборгованості, яка виникла раніше.
Зокрема часткова сплата відповідачем отриманого товару, також підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, з якої вбачається, що відповідачем 05.07.2019 сплачено 600 000,00 грн. з призначенням платежу "Оплата за ТНС зг. дог. від 25.09.2017 №1І036609, яка була врахована позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача, що виникла раніше, керуючись правом наданим ст. 534 ЦК України.
Можливість застосування ст. 534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 ЦК України застосовуватися не може.
У випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.
Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16 підлягає застосуванню до спірних правовідносин у даній справі з огляду на ч. 4 ст. 236 ГПК України.
Враховуючи викладене, оскільки сторонами в договорі не узгоджено порядку черговості зарахування отриманих позивачем від відповідача грошових коштів за поставлений товар, суд дійшов висновку, що позивач на підставі ст. 534 ЦК України правомірно зараховував кошти, що надходили від покупця, як погашення заборгованості за поставлений товар в минулі періоди за договором від 25.09.2017 № 1I0336609, в порядку черговості виникнення заборгованості.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За змістом ст.ст. 11, 509, 627 ЦК України та ст. 179 ГК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. 
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 7.9 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 45 (сорок п`ять) днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем.
За таких обставин, стягувана сума заборгованості у розмірі 153 293,82 грн. утворилася за наслідками неповної оплати товару саме за видатковою накладною від 26.02.2019 № 1152, строк оплати товару, за якою настав 17.04.2019. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за поставлений товар у повному обсязі не надав, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару або накладних на повернення товару також не надано.
Під час розгляду справи відповідач не заперечував факт отримання товару за видатковою накладною № 1152 від 26.02.2019, яка була оплачена (з урахуванням проведених сторонами взаєморозрахунків) лише частково. Власне як не заперечував він і факту отримання товару по іншим накладним, на які посилався позивач, заборгованість по яких відповідачем повністю погашена.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 153 293,82 грн. основного боргу.
Заперечення відповідача про те, що подані позивачем видаткові накладні не можуть вважатись належними доказами поставки товару, оскільки за вказаними видатковими накладними неможливо ідентифікувати осіб, які отримали товар, а наявні лише підписи без зазначення посади, а також відсутня печатка боржника та те, що позивачем не надано відповідачу супровідної документації, що передбачено п. 3.6 договору, у зв`язку з чим відповідач твердить, що у останнього виникає право затримки розрахунків з постачальником в порядку п. 7.10 договору, були правомірно відхилені судом першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.
З наявних в матеріалах справи видаткових накладних вбачається, що вони оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, а тому приймаються судом у якості належних та допустимих доказів отримання відповідачем товару, визначеного цими накладними та на суму, що в них зазначено.
Як зазначено у п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
При цьому, умовами укладеного договору сторони не дійшли обов`язкової згоди щодо надання довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.
В розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, довіреність не є первинним документом і не фіксує факт здійснення господарських операцій, а отже й відсутність довіреності не може свідчити про нереальність операції.
Доводи відповідача щодо відсутності на видаткових накладних печатки підприємства відповідача спростовуються нормами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", згідно із якою печатка не є обов`язковим реквізитом.
Умовами п. 3.6 договору сторони передбачили, що при поставці відповідної партії товару постачальник передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. За змістом п. 5.1 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.
Статтею 666 ЦК України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Відповідачем не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару, за наявними у матеріалах справи видатковими накладними, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача надати належним чином оформлені документи, визначені п. 3.6 договору, а відсутність супровідної документації не може заперечувати факт здійснення господарської операції, за наявності інших первинних документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".
Пунктом 7.10 договору передбачено право покупця затримати розрахунки за умови, що останній проінформує постачальника e-mail повідомленням про відсутність документів протягом 2 (двох) робочих днів з дати поставки, при цьому належних та допустимих доказів надсилання позивачу такого повідомлення відповідачем матеріали справи не містять.
Надані позивачем видаткові накладні правомірно прийняті судом першої інстанції у якості належних та допустимих доказів, що підтверджують факт поставки товару, переліченого в цих накладних.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 7  894,30 грн. 3% річних та 20  901,81 грн. інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних позивач здійснює наступним чином:
- на залишок заборгованості в розмірі 442186,03 грн. згідно видаткових накладних від 05.12.2019 №№ 7134, 7136 за період з 24.01.2019 по 03.07.2019;
- на заборгованості в розмірі 332869,44 грн. згідно видаткової накладної від 26.02.2019. № 1152 за період з 18.04.2019 по 03.07.2019.
Відповідачем факт існування заборгованості у визначеному позивачем розмірі та у період часу, належними та допустимими доказами не спростовано.
Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, колегією суддів встановлено, що позивачем розрахунок 3% річних здійснено арифметично вірно, та у відповідності до вимог закону, відтак місцевий господарський суд дійшов вірних висновків, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7894,30 грн. 3% річних.
Перевіряючи розрахунок позивача в частині вимог про стягнення інфляційних втрат, колегією суддів встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 16 164,63 грн., а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Відповідач не спростував належними доказами заявлених до нього вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар.
Матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів відмови від отримання або повернення товару за видатковими накладними, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача про надання належним чином оформлених документів, визначених п. 3.6 договору, а відсутність супровідної документації не може заперечувати факт здійснення господарської операції, за наявності інших первинних документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".
Акт звірки розрахунків не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.
Отже, акт звірки може вважатися доказом за умови, що інформація, що відображена в акті, підтверджена первинними документами. Однак, апелянт не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції первинні документи, що підтверджують оплату за поставлений товар.
Надані позивачем копії видаткових накладних є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт поставки товару, а доводи апелянта не відповідають дійсності, положенням договору та нормам чинного законодавства.
Відповідач безпідставно посилається на п. 7.10 договору як на підставу затримки розрахунку, оскільки, сторонами було підписано протокол узгодження розбіжностей до Договору, який міститься в матеріалах справи, і відповідно п.7.10 викладеного в узгодженій редакції передбачено, що покупець має право затримати розрахунки з постачальником: - у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п.3.6. цього Договору - до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації, за умовами, що постачальника е-mail повідомленням проінформували про відсутність документів протягом 2 (двох) робочих днів з дати поставки.
Відповідач, посилаючись на своє право затримати розрахунки по Договору, не надав жодних доказів надсилання Постачальнику е-mail повідомленням про відсутність документів, визначених п. 3.6 Договору, чи вимогу оформлення їх належним чином протягом 2 (двох) робочих днів з дати поставки, а також будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару, за наявними у матеріалах справи видатковими накладними, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача про надання належним чином оформлених документів визначених п. 3.6 договору, а відсутність супровідної документації не може заперечувати факт здійснення господарської операції, за наявності інших первинних документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».
Перелік документів, визначених пунктом 3.6 Договору, є загальним і частина зазначених у такому переліку документів взагалі не підлягала передачі з огляду на вид товару, який поставлявся, а відповідач не зазначив, які саме документи у кожному конкретному випадку передачі товару не надані позивачем.
Аргументи відповідача, щодо його права на затримку оплати Товару є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами.
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи викладене, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним господарським судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.
Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2019 у справі №911/2427/19.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                                                        ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2019 у справі №911/2427/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2019 у справі №911/2427/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №911/2427/19  повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко